# Man-Gong Weol-Myeon (1871-1946) Korejský zenový mistr školy Čogje, žák a pokračovatel dharmy Kyong-Ho Seong-Wua a mistr Chung-Ganga a Ko-Bong Gyeong-Uka. Zenový mistr Mang Gong, se stal mnichem už v dětském věku a několik let studoval mahájánové sútry v klášteře Dong Hak Sa. Když mu bylo třináct, mistr súter na slavnosti před delšími prázdninami vstal a pronesl tuto řeč: "Musíte velice pilně studovat, učit se buddhismu a stát se velkými stromy, ze kterých jsou budovány kláštery, a objemnými nádobami schopnými podržet mnoho dobrých věcí. Sútra říká: ´Voda může být kulatá i čtvercová podle tvaru nádoby, ve které je.´ Zrovna tak lidé jsou dobří či špatní podle přátel, které mají kolem sebe. Mějte vždy Buddhu na paměti a dobré přátele kolem sebe. Pak se stanete velkými stromy a nádobami Dharmy. To vám upřímně přeji." Dalším řečníkem byl zenový mistr Kjong Ho, který náhodou navštívil klášter. V té době již byl po celé Koreji známý jako velký zenový mistr. V cárech, s dlouhými vlasy a řídkými vousy se mezi upravenými mnichy s oholenými hlavami opravdu vyjímal. Řekl: "Všichni jste mnichové. To jsou lidé, kteří jsou osvobození od osobních žádostí a žijí jen proto, aby sloužili všem lidem. Chtít se stát velkým stromem či nádobou Dharmy vám zabrání stát se opravdovými učiteli. Velké stromy mají velké potřeby, malé stromy mají malé potřeby. Dobré i špatné nádoby lze použít každou svým způsobem. Žádná by neměla být přehlížena. Mějte dobré i špatné přátele, nic neodmítejte. Toto je pravý buddhismus. Já vám pouze přeji, abyste se osvobodili od všeho konceptuálního myšlení." Všichni byli naplněni hlubokým obdivem. Když mistr vycházel z pokoje, Mang Gong se vyřítil za ním a zatahal ho za šaty. Kjong Ho se otočil: "Co chceš?" "Chci se stát tvým žákem. Prosím tě, vezmi mě s sebou." Kjong Ho ho chtěl odbýt, ale chlapec se nedal. "Jsi ještě dítě a nejsi schopen naučit se buddhismu." "Lidé mohou být staří nebo mladí, ale existuje v buddhismu mládí či stáří?" zeptal se Mang Gong. Kjong Ho řekl: "Ty jeden neřáde! Ty jsi zabil a snědl Buddhu! Tak pojďme." Vzal chlapce s sebou do kláštera Cung Džung Sa, představil ho opatovi a nechal ho tam. Hoch studoval pilně následujících pět let. Jednoho dne. když mu bylo osmnáct let, uslyšel kóan: "Deset tisíc dharem se vrací do Jednoho, kam se vrátí Jedno?" Okamžitě se dostal do velkých pochybností. Nemohl jíst, spát ani myslet na nic jiného než na tu jedinou otázku. Celý den a dlouho do noci udržoval otázku v mysli, ať byl kdekoliv a dělal cokoliv. Jednoho dne při sezení se před ním otevřela stěna a on skrz ni uviděl krajinu. Stromy, řeka, nebe, vše se objevilo skrz zeď velmi jasně. Dotkl se zdi. Byla tam stále, avšak průhledná jako sklo. Pohlédl vzhůru a dokázal vidět skrz střechu. Mang Gong byl naplněn nevýslovnou radostí. Druhý den brzy ráno šel za zenovým mistrem, vběhl do jeho místnosti a oznámil mu: "Pronikl jsem do podstaty všech věcí. Dosáhl jsem osvícení!" "Opravdu? Co je tedy podstatou všech věcí?" "Vidím skrz stěnu i střechu, jako by nebyly." "Vážně?" "Ano, už nemám vůbec žádné překážky." Mistr vzal zenovou hůl a praštil s ní Mang Gonga do hlavy: "Je tu nějaká překážka?" Mang Gong zůstal udiveně stát, oči mu vylezly z důlků, obličej zrudl a stěna byla najednou zase neprůhledná. "Kam se poděla tvoje pravda?" zeptal se mistr. "Nevím. Pouč mne. prosím." "Na jakém kóanu jsi pracoval?" "Kam se vrátí Jedno." "Chápeš Jedno?" "Ne. "Nejprve tedy musíš pochopit Jedno. To, co jsi viděl, byla jen iluze. Nenech se jí zmást. Při tvrdší práci na svém kóanu brzy porozumíš." Mang Gong s novou vůlí pilně cvičil po další tři roky. Jednoho rána, které se nijak nelišilo od ostatních, zpíval ranní zpěv. Při slovech: "Chceš-li pochopit všechny buddhy minulosti, přítomnosti a budoucnosti, musíš si uvědomit, že celý vesmír vytváří tvá mysl," udeřil velký zvon. Náhle se jeho mysl otevřela a on poznal, že všichni buddhové sídlí v jediném zvuku. Potáceje se radostí, běžel Mang Gong do pokoje Dharmy a cestou nakopl mnicha, který obvykle sedával před ním. "Zbláznil ses?" zařval mnich. "To už je buddhovská podstata," ječel Mang Gong. "Ty jsi dosáhl osvícení?" "Celý vesmír je Jedno. Jsem buddha!" Během následujícího roku nakopl a udeřil Mang Gong mnoho mnichů, a stal se tím slavný. Lidé o něm říkali: "Nemá žádné překážky, je to svobodný člověk." O rok později se Mang Gong jednou zúčastnil čajového obřadu, na němž byl i Kjong Ho. Mang Gong šel za ním do pokoje a myslel si přitom: "Tenhle zenový mistr a já jsme si rovni. Oba jsme dosáhli osvícení. On i já jsme buddhové. Ale protože byl mým učitelem, pokloním se mu jako řadový mnich." Když se Mang Gong uklonil, Kjong Ho mu řekl: "Vítej. Dlouho jsme se neviděli. Slyšel jsem, že jsi dosáhl osvícení. Je to pravda?" "Ano, mistře," odpověděl Mang Gong. "Výborně. Dovol, abych ti dal otázku." Vzal ze stolu vějíř a štětec na psaní. "Jsou stejné, nebo rozdílné?" Mang Gong řekl: "Štětec je vějířem a vějíř je štětcem." Hodinu se Kjong Ho s nekonečnou trpělivostí snažil přesvědčit Mang Gonga o jeho omylu. Ten ale o tom nechtěl nic slyšet. Konečně Kjong Ho řekl: "Dám ti ještě otázku. Během pohřební ceremonie se čte báseň, v níž se říká: ´Socha má oči a její slzy tiše kanou k zemi.´ Co to znamená?" Mang Gong se ohromeně zarazil. Nemohl nalézt odpověď. Mistr náhle zařval: "Pokud to nechápeš, proč říkáš, že štětec a vějíř jsou totéž?" Zoufalý Mang Gong poklonil a řekl: "Odpusť mi." "Chápeš svůj omyl?" "Ano, mistře. Co mám dělat?" "Kdysi mistr Čao-čou na otázku, má-li pes buddhovskou podstatu, řekl: ´Ne!´ Co to znamená?" "Nevím." Kjong Ho řekl: "Udržuj stále tu mysl, která neví. a brzy dosáhneš osvícení." Mang Gong uznal, jak cenným darem bylo toto poučení. Další tři roky tvrdě cvičil a stále udržoval mysl nevím. Jednoho dne uslyšel velký zvon a pochopil odpověď mistra Čao-čou. Vrátil se ke Kjong Hoovi, poklonil se mu a řekl: "Nyní vím, proč se bódhisattva odvrací. Protože cukr je sladký a sůl slaná." Zenový mistr Mang Gong jednou se svým přítelem, mistrem He Wolem navštívili chrám Jang Sahn Tong Do Sa. Při obědě bylo jídlo již rozděleno a všichni mniši čekali jen na signál čuk-pi, aby mohli začít jíst. Náhle He Wol vykřikl: "Kháác!!!" Všichni byli zaskočeni a zmateni. Pohlédli na He Wola s údivem, ale ten bez ohledu na ostatní začal jíst. Mniši tedy začali jíst také. Přemýšleli ale, proč mistr vykřikl a co to znamená. Skončilo jídlo, misky byly umyty, vytřeny a zavinuty do plátna. Zazněl signál buk-pi a všichni vstali. Najednou Mang Gong vykřikl: "Kháác!!!" Zase byli všichni zmateni. Po chvíli jeden mnich přišel k Mang Gongovi a zeptal se ho, co to všechno má znamenat. Mang Gong řekl: "Je mi líto, ale nemohu ti to povědět." Pak přišli i další. Uklonili se a řekli: "Prosíme, mistře, pouč nás." Na to Mang Gong řekl: "Nerad otevírám ústa, ale když tak naléháte a upřímně toužíte porozumět, poučím vás." Zařval: "Kháác!!!" a odešel.