# Nošení sněhu na lžičce Bódhisattvova snaha Wu Kwang Následující výměna proběhla během ústraní v zenovém centru Providence 1.2.1986 Otázka: Co je zásadní esencí zenu? Wu Kwang: (zvedne šálek a pije) Studená voda. (smích) Zenový mistr Seung Sahn mi řekl, že když v Koreji někomu chtějí říct, aby pouze udržoval čistou mysl, řeknou "Jdi se napít studené vody." (smích) Pouze to. Před několika týdny jsem měl zajímavý a užitečný zážitek. Promlouval jsem s Kenem Kesselem, dlouhodobým studentem zenového mistra Seung Sahna. Řekl mi, že někdy rád ráno praktikuje dvě hodiny v kuse. Nechodí, nevstává, jen tam tak dvě hodiny sedí v plném lotosu, bez pohybu. To mě inspirovalo, abych zjistil, jaké to je. (smích) Tak jsem to několikrát zkusil. Celkem jsem se tomu přiblížil - hodina padesát minut. Ale jeden ze zajímavých zážitků, které jsem měl, když jsem to zkoušel, byl, když přišel moment, kdy jsem zjistil, že je to prosté sezení. Nebylo tam nic zázračného, co by se mělo objevit, i kdybych seděl o dvě hodiny v kuse navíc. (smích) Bylo to prostě sezení, čisté a jednoduché, právě jako pití studené vody je pouze pitím studené vody. To je naše učení, naše cesta, avšak je těžké tomu uvěřit. Znovu a znovu chceme něco vytvořit, něco přidat, něco přiromantizovat. Je velmi těžké prostě uvěřit v pravdu něčeho, co je jednoduché. Takže možná žádná esence zenu není, vůbec žádná. (smích) Od okamžiku, kdy začneme myslet o esenci něčeho, jsme již chyceni v jakési jemné konceptuální práci, protože hledáme něco, čemu se říká esence. Když sedíte dvě hodiny v kuse, můžete se vydat na dlouhou pouť za esencí. Váš nervový systém a vaše mysl a vůbec všechno bude dělat zázračné a výjimečné věci během sezení, to znamená včetně bolesti v nohách. Proto jeden ze základů zenového způsobu mluvení je mluvení o "žádném já" a "žádné stopě". Žádná stopa znamená, že prožitky, jevy, nemají ani stopy po něčem konceptuálním, co by na nich bylo nalepeno. To znamená žádná esence. Existuje příběh o mořské želvě, která vylézá z oceánu, vylézá na pláž, zahrabává vejce, uhladí písek, aby nikdo nic nenašel a jde zpátky dolů po pláži k oceánu a odplave. Ale tahle želva má ocas. Jak se po té pláži plazí, táhne ocas pískem tam a zpátky a nechává celkem jasnou stopu, kde přesně vejce jsou. Zen tedy zdůrazňuje existenci beze stopy, bez ocasu. Musíme nějak odetnout náš ocas, nebo mít trpělivost vydržet čekat, dokud sám od sebe neodpadne. Mě se zdá v tomto okamžiku života pochybné, že bychom jej opravdu jednou mohli provždy odseknout. Když ho odseknete, stejně prostě jaksi naroste, jako u mloka. Richie říkal včera v noci, když jsem vstoupil, že je to dobré, že se tu děje toto ústraní a že je úžasné, jak věci rychle odpadají a jak získáváte jednoduchost přirozené mysli. Poté, co to řekl, poznamenal: "Je ohromující, jak snadno věci odpadají a také jak rychle přicházejí zpět." Musíme mít trpělivost, abychom prostě nechali tyto věci obnosit se, znovu a znovu, až nezůstane žádná stopa. Je to jako smirkový papír, který věci zjemňuje a zjemňuje. Všichni hledáme esenci zenu a to způsobuje mnoho problémů. Otázka: Když nemyslím na úsilí, zdá se, že jsem schopen něco udělat. Když o tom přemýšlím, začínám si myslet, že neexistuje nic jako snažení se. Kde v sobě nacházíme ten impuls dělat to? Wu Kwang Je to kombinace na jedné straně sebou určeného zaměření, na druhé straně spontánního výskytu. Myslím si, že v určitém bodě se ty dvě setkávají. Slova jako "snažit se" a "úsilí" jsou učební slova, určitý prostředek, který někdo může nabídnout, aby povzbudil někoho jiného. Někdy učitel může říct "snaž se" a jindy "vůbec se nesnaž". Jednou byla má třináctiletá dcera doma nemocná a byl jsem tam s ní. Máme video kazetu s filmem Karate Kid a po milionté jsme se na ni dívali. (smích) Některé části mají zenovou příchuť. Učitel karate se chystá to dítě vyučovat a udělají smlouvu o začátku. Učitel řekne: "Jsi připraven začít?" Děcko odpoví: "No, možná, myslím že jo." Pak ten učitel řekne něco jako: "U některých věcí můžeš jít po jedné straně silnice, po druhé straně silnice, nebo můžeš jít prostředkem; ale v karate, když máš tenhle přístup ‘myslím’, tak tě rozdrtí. Takže buď karate ‘dělám’ nebo karate ‘nedělám’, ale není žádné ‘myslím’ karate." To je učení založené na snaze. Musíš se zaměřit. Není žádné mezi, buď to děláš, nebo ne. Podobná scéna je v druhém dílu Hvězdných válek, kde postava mistra - Joda - učí Luka Skywalkera naladit se na vesmírnou sílu. Luke řekne něco jako "Zkusím to" a Joda řekne "Buď to děláš nebo neděláš. Není žádné zkusím." Na druhou stranu, když jsem studoval se zenovým mistrem Seung Sahnem kolem roku 1976, měli jsme s ním diskusi. Právě jsme přesunuli zenové centrum a debatovali jsme, jestli můžeme pokračovat v denní praxi zenového centra, protože tam nikdo nebydlel, nebo jestli bychom se neměli jmenovat nějak jinak, než zenové centrum. Zenový mistr Seung Sahn nás jemně navnadil. Řekl: "No, můžete být zenový klub, jestli chcete, a setkávat se vždy tak a tak často a já sem občas přijdu." Uprostřed všeho toho mluvení nás nakonec přinutil abychom se zavázali. Pak řekl (to bylo poprvé, co jsem ho to slyšel říct, a od té doby to řekl milionkrát), "OK, takže to zkusíte. Snažte se, snažte se, snažte se tisíc let nonstop." To je učení založené na "prostě se snažit, prostě zkusit". Ale záměr "prostě zkusit" a záměr, který byl sdělován v těch dvou filmech, je v podstatě stejným duchem. Do určitého stupně snaha vychází z předurčení chtít něco udělat. Když máte toto předurčení, pak je tu vůle a v této schopnosti vůle můžete najít zájem, snahu, spontánní výskyt. Myslím si, že dokonce dříve, než přijde spontánní zájem nebo snaha, musí tu být jistá vůle chtít něco udělat. To je to, čemu říkáme složení velkého slibu. To je závazek a z něj vzchází zájem, který někdy musí být znovu rozdmýchán a někdy se prostě a velmi spontánně objeví. Někdy "Chci tohle udělat" vyjde na povrch velmi snadno a nemusíte moc tvrdě pracovat. Nemusíte vůbec pracovat, až na to, že prostě sejdete ze své vlastní cesty, dáte stranou vědomé počítačovité činnosti vaší mysli a prostě necháte tu věc běžet samu o sobě. Někdy je to takové. Někdy, když na ústraní sedíme, máme takové okamžiky nebo období. Ale jindy jsou časy, kdy to nejde takhle dopředu. Musíte si možná znovuustanovit svůj závazek, svou volnost projít tím, co to obnáší. Myslím si, že obojí je důležité. Určitým způsobem jdou ruku v ruce, pokud máte mysl doširoka otevřenou a dostatečně čistou v kterémkoliv okamžiku - pfffft! - sjednotit se s tímto bodem. Existuje určitý druh energie, který se rodí ze společného chodu těchto dvou věcí, volnosti a úmyslu a scházení z cesty a prostého ponechání aby se to stalo. Je nebezpečné myslet si, že by se to mělo prostě objevit samovolně. Róši Suzuki velmi dobře ve svých spisech učinil závěr, že lidský život je nedokonalý. Vždy zanechává stopy. Ani slovo "nedokonalý " není tak úplně správné. Náš lidský život, z okamžiku na okamžik, se stále mění. Vždy přicházejí těžkosti a omezení. Zároveň jsou naše určité způsoby sebevyjádření a to, co děláme, tvůrčí činností velké mysli, neboli "nevím", neboli mysli začátečníka, nazvěte to jak chcete. Na jednu stranu vždy zanecháváme stopy. Na druhou stranu se těchto stop nepotřebujeme zbavit. přeložil Won An