# Zen a psychoterapie Wu Kwang Z Řeči dharmy, která se konala v Dwightově kapli na Yaleské univerzitě Otázka: Jeden spíše problém než otázka vyvstává v poslední době v diskusích o zenové meditaci a praxi a psychoterapii, která se zdá být jiným způsobem jak dosáhnout stejných věcí. Mám prostě sedět s něčím a nechat to rozpustit nebo je lepší sedět a mluvit o tom v psychoterapeutické situaci? Odpověď: Lidé mi často pokládají tuto otázku. Někdy vyvstala tato otázka uprostřed ústraní. Nejprve jsem přemýšlel, jestli se ptají jen protože jsem psychoterapeut. Vyžívali se jen ve své intelektuální zvídavosti uprostřed ústraní? Pokud to byl ten důvod, zdálo se mi to kontraproduktivní. Ale později jsem si začal uvědomovat, že tato otázka vlastně v některých případech byla: Kde je místo pro můj citový život v zenové praxi? Nebo, je vůbec v zenové praxi místo pro můj citový život? K praktikování se samozřejmě může vázat spousta různých sklonů a přístupů. Například existuje v zenové praxi nelítostný přístup, který je o vysvlékání něčeho a jde o to mít odvahu na to, aby pod vámi podkopli podpěry, abyste se setkali s některými věcmi. To je tu proto, abyste naprosto čelili syrovosti věcí bez jakékoliv podpory. Na druhou stranu někteří lidé přistupují k zenové praxi z pohledu přijímání, tání, nechávání odejít, teplého vyzařování a uznání. To má jinou příchuť a přístup. Směr praxe je stejný v obou případech, ale drobnosti jsou ustaveny jinak. Když někteří nemají dost sebedůvěry ve svém směru a v tom, co potřebují a jak by měli pokračovat, pak jsou ovlivňováni sděleními jako je nelítostnost nebo otevřenost a teplo. Jeden učitel třeba řekne: "Drž se velké otázky nelítostně a drž ji, jakoby na ní tvůj život závisel. Není nic důležitějšího, než tato velká otázka: ´Co jsem?´ nebo ´Kdo jsem´. Chytni se toho a nepusť." To je samurajský přístup nelítostnosti. Na druhé straně může jiný učitel říct: "Už když pozvedneš tuto otázku, už toto je osvícená mysl." Jen se nech být. Co jsem? Nevím. To je ono! Zenová praxe může působit terapeuticky, ale není stejná, jako terapie. Mnoho terapií pracuje se zvedáním přístupů, zatímco zenová praxe prvotně směřuje k vyčištění všeho a vidění toho, co je. Někdy lidé potřebují psychoterapeutovu pomoc, aby věci probrali. Pokud to, co drží, je velmi jemné a specifické pro nějaké "nastavení", specifický omezený způsob bytí ve světě, pak můžou potřebovat někoho dost zkušeného v rozpoznávání "nastavení" a v pomáhání jiným, aby věci pouštěli tempem, které je proveditelné a přiměřeně pohodlné. Mohou také potřebovat pomoc v nahlédnutí, proč vůbec cítí potřebu pro takové nastavení! To dělá psychoterapie. Je mnoho druhů psychoterapie stejně jako je mnoho různých větví zenové praxe. Otázka: V zenové škole Kwan Um zdůrazňujeme, že zen je každodenní mysl, nic zvláštního. Ale zdá se, že existuje styl zenu, který zkouší podpořit hluboké osvícení. Mohl byste říct něco o tomto rozdílu? Odpověď: Co je to hluboké osvícení? Otázka: Nevím, ale zdá se, že jiné školy zdůrazňují nalezení osvícení. Tomu nerozumím. Mohl byste k tomu něco říct? Odpověď: Když vstanete z postele a položíte nohu na zem, to je prvním okamžikem osvícení. Pak jdete do koupelny a podíváte se na sebe do zrcadla. To je druhý okamžik osvícení. (To je to, čemu se říká "hrubé osvícení"!) Pak je tu okamžik osvícení čištění zubů. To znamená buďte opatrní a čistěte, čistěte, čistěte. V mém věku se samádhi čištění zubů stává velmi důležitým! Ale není to o nic důležitější, než další krok, kterým je samádhi postavení čajové konvice na sporák. Slyšel jsem, že básník Gary Synder chtěl navštívit Japonsko během druhé světové války a japonští úředníci chtěli přezkoušet, zda je to americký básník, tak si sedl a napsal báseň pro imigračního úředníka: Dělaje šálek čaje zastavím válku. Věřím, že tato báseň mu posloužila jako pas do Japonska. Proto je samádhi postavení čajové konvice na sporák také velice důležité! Zdůrazňujeme okamžik hlubokého osvícení, ale každý zážitek je příležitostí pro hluboké osvícení. Pokud je každý zážitek hlubokým osvícením, proč pak používat dále slovo "hluboký"? To je jako dávat si na hlavu horu nebo, jak říkávali staří čínští zenoví mistři, je to jako malovat hadovi nohy. Přesto, že si říkáte, že had vypadá, že by možná mohl potřebovat nohy, nepotřebuje je! Stejně tak slovo "hluboký" původně není zapotřebí. Je to navíc. Lotosová sútra zdůrazňuje okamžik obratného lhaní. V jejích třech stech stránkách jsou některá podobenství, kde hlavní postava řekne lež, nebo narafičí lidi, aby udělali něco, co by normálně neudělali. Je tam podobenství o obratném lékaři, jehož synové ukradli nějaký silný lék, zatímco byl pryč. Když se vrátil, váleli se všichni na podlaze otrávení a on jim připravil protilék. Někteří z nich tento protilék přijali poměrně rychle a navrátili se do normálu. Další jeho děti si jej odmítaly vzít. "Nelíbí se mně, jak to smrdí. Nelíbí se mně, jakou to má barvu." Jsou zmámeni jedem! Myslí si, že je důležité, že to škaredě smrdí nebo že se jim nelíbí, jakou to má barvu! Řekl jim: "Děti, brzy umřu. Odcházím. Mám tu dokončit nějakou poslední práci. Nechám vám ten protilék tady." Odešel a vyslal zpět posla, který dětem řekl: "Váš otec zemřel." Nebyl mrtvý. Byla to tedy lež a on porušil jedno ze svých pěti předsevzetí. Když děti uslyšely tuto zprávu o smrti svého otce, byly šokovány a sklíčeny. Cítily, že si měly vzít otcův lék. Tak si jej vzaly a jejich otec se vrátil. Proto výrazy jako "hluboké osvícení" nebo "satori" nebo "kenšó" nebo kterýkoliv z těchto výrazů jsou velké lži. Ale jsou to obratné lži. Když jsou lidé tvrdohlaví jako mezci, musíte je zbít a pak začnou cvičit! Nebo když jiní mají rádi sladké, nabídne se jim sladké. "Osvícení" je jen slovo pro výuku. "Osvícení", to je býčí hovno. "Hluboké osvícení", to je sloní hovno!" Hluboké závažné osvícení", to je nosorožčí hovno! Ale některým lidem to pomáhá, takže jsou to léky. Problém je, že když se příliš připoutáte ke zmínce o tom, nebo si myslíte, že praktikovat by se mělo vždy tvrdě, nelítostně a obtížně, aby bylo dosaženo nějakého okamžiku hlubokého průlomu, pak vám to stojí v cestě jako velká železná brána. V zenové tradici jsou přísloví jako "Zlatý řetěz také svazuje," nebo "Zlatý prach v očích tě také oslepí." Když zvednete z podlahy prach a protřete si s ním oči, oslepí vás. Stejně tak se zlatým prachem - ale ten stojí spoustu peněz! Buddha v našem zenovém centru Providence je pozlacený. To znamená, že je celý pokrytý zlatým prachem. Kdosi se rozhodl, že Buddha by potřeboval vyčistit a začali ho drhnout. Něco toho zlatého prachu se odstranilo. Museli to vyměnit a bylo to celkem drahé. Drahé osvícení! Zlatý prach je tedy hodnotnější, než podlahový prach, ale dostaňte kterýkoliv do očí a stejně neuvidíte. Když se příliš připoutáte k myšlence osvícení, také vás to oslepí. Někdy je praxe tvrdého tréninku správným lékem. Někdy je "snadnoto udělat" nebo "prostě to nechat být" správným lékem. Prostě udělat šálek čaje, abyste zastavili válku je správným lékem. Řeč o hlubokém osvícení je určitá technika. Stejně tak, když někomu řeknete, že si musí sednout a rýt do kóanu, dokud to nezakusí. I když z toho můžete získat něco hodnotného, je chybou myslet si, že je to jediný pravý způsob praxe. To může být hluboce problematické. přeložil Won An