# Süe-feng I-cchun (Seppó Gison, 802-908) Jeden z nejvýznamnějších čchanových mistrů staré Číny, žák a pokračovatel v dharmě Te-šan Süan-ťiena (Tokusan Senkan). Süe-feng, který je jedním z praotců školy Jün-men (Ummon) i školy Fa-jen (Hógen) v Číně, měl prý 56 pokračovatelů v dharmě, mezi nimiž jsou nejznámější Süan-ša Š´-pej (Genša Šibi), Jün-men Wen-jen (Ummon Bun´en), Cchuej-jen Ling-cchan (Suigan Reisan), Čchang-čching Chuej-leng (Čókei Erjó), Pao-fu Cchung-čan (Hofuku Džúten) a Ťing-čching Tao-fu (Kjósei Dófu). Se Süe-fengem se setkáváme ve 13. kóanu Wu-men-kuanu a v 5., 22., 49., 51. a 66. kóanu Pi-jen-lu. Süe-feng chtěl být již v devíti letech mnichem, byl však zdržován svými rodiči. Když ve věku dvanácti let navštívil se svým otcem klášter Jü-ťien v Pchu-tchienu a uviděl tamějšího vinajového mistra, prohlásil: "To je můj mistr" a zůstal v klášteře. Jeho prvním čchanovým mistrem byl Ling-Sün, dharmový vnuk Ma-cu Tao-iho (Baso Dóicu). Poté, co Süe-feng přijal všechna mnišská zasvěcení, putoval po zemi, navštívil mnoho čchanových mistrů a sloužil v několika klášterech jako mistr kuchyně (tenzo). Ve 13. kóanu Wu-men-kuanu se s ním jako tenzóem setkáváme v klášteře Te-šana, za jehož pokračovatele v dharmě je považován, ačkoli do Te-šanovy smrti stále ještě nedosáhl hlubokého osvícení. Teprve potom, co Te-šan vstoupil do přeměny (senge), zažil Süe-feng, ve věku asi 45 let, během mondó se svým dharmovým bratrem Jen-tchou Čchüan-chuem (Gantó Zenkacu), který byl rovněž Te-šanovým žákem, hluboké osvícení. Okolnosti tohoto zážitku i více o Süe-fengově životě se dovídáme ve výkladu mistra Jüan-wua (Engo Kokugon) k 5. kóanu Pi-jen-lu. Po Te-šanově smrti se Jen-tchou a Süe-feng vydali na cesty. Oba mniši jednou pobývali ve vesnici Ao-šan, kam se museli na několik dní uchýlit kvůli sněhu. Jen-tchou trávil mnoho času spánkem, ale Süe-feng po celý den a po většinu noci seděl a prováděl zazen. Během jednoho ze svých bdělých okamžiků Jen-tchou řekl: "Co děláš, celý den tam sedíš jako nějaké potrhlé božstvo u cesty?" Süe-feng ukázal na svou hruď a řekl: "Nejsem ještě klidný tady." Jen-tchou řekl: "Jaké zážitky jsi měl v minulosti? Řekni mi to, a já je pro tebe prozkoumám." A tak mu Süe-feng vyprávěl o realizaci prázdnoty, které dosáhl s učitelem Jen-kuanem (Enkan Seian), a o probuzení, kterého se mu dostalo po přečtení verše, který Tung-šan (Tózan Rjókai) složil na své vlastní osvícení: "Stejný jako já je on, přesto však já nejsem on." "Ještě při jedné příležitosti," řekl dále Süe-feng, "jsem se zeptal našeho učitele Te-šana, jestli bych měl či neměl zakoušet stejné zkušenosti jako naši předchůdci, a on mi dal ránu holí. Bylo to, jako kdybych byl kýbl, od kterého najednou odpadlo dno." Při těchto slovech Jen-tchou zařval a vynadal mu, řka: "Cožpak nevíš, že to, co přichází branou, nemůže být pokladem domu? Jestliže chceš šířit Velké učení, musí plynout bod po bodu z nitra tvé vlastní hrudi, aby pokrylo nebesa a zemi. Jenom pak to bude konáním kohosi, obdařeného duchovní silou." V tom okamžiku Süe-feng náhle dosáhl realizace a hlasitě vykřikl: "Dnes byl Ao-šan poprvé osvícen!" Asi v 50 letech se Süe-feng na naléhání některých mnichů, kteří ho požádali o poučení, usadil na hoře Süe-feng, jejíž jméno na něj přešlo. Z chýší z klestí, jež si tam on a jeho žáci postavili, vznikl brzy velký klášter, který kolem sebe do deseti let shromáždil 1500 mnichů. Mnišské bratrstvo, které se kolem něj shromáždilo, žilo jako Süe-feng, jenž byl známý svou pečlivostí a opravdovostí při cvičení a všech konáních. Bylo známo po celé Číně svou pílí a životem zaměřeným na podstatné. Několik Süe-fengových pokračovatelů v dharmě i jejich pokračovatelů v dharmě se samo stalo významnými čchanovými mistry. Snad nejslavnějším Süe-fengovým kóanem je 5. kóan Pi-jen-lu, který zní: Süe-feng řekl při poučení shromážděným mnichům: "Celá velká země, vezmeme-li ji do prstů, je stejně velká jako rýžové zrnko. Hodím ho před vás. Lakované vědro, které neobejmete. Uhoďte na buben, vynaložte všechno a hledejte, hledejte!" Když jednou Süe-feng pracoval se všemi svými mnichy na poli, všiml si hada. Zdvihl ho holí a zvolal o pozornost celé shromáždění: "Podívejte se, podívejte se!" Potom ho nožem přeřízl na dvě půlky. Süan-ša popošel dopředu, vzal hada a hodil ho před sebe. Potom pokračoval v práci, jako by se nic nestalo. Celá skupina zůstala zaražená. Süe-feng řekl: "Jaké bystré!" Jün-men přišel do Süe-fengova kláštera na doporučení Mu-čoua (Bokušú Dómei). Když ho viděl přicházet, Süe-feng se zeptal: "Jak jsi dosáhl tohoto porozumění?" Jün-men neřekl nic, jen sklonil hlavu. Zůstal potom se Süe-fengem mnoho let a stal se jeho nástupcem. Mniška Süan-ťi z Wen-čou, navštívila mistra Süe-fenga. Mistr se jí zeptal: "Odkud jsi?" Süan-ťi odvětila: "Přicházím z Ta-ťi-šanu." Süe-feng se opět zeptal: "Vyšlo již slunce?" Süan-ťi odvětila: "Kdyby již slunce vyšlo, pak by sníh na vrcholu roztál." Süe-feng pokračoval: "Jak se jmenuješ?" Mniška řekla: "Süan-ťi." ("Nádherný tkalcovský stav") Süe-feng se zeptal: "Kolik toho denně utkáš?" Süan-ťi odpověděla: "Ještě jsem neudělala jediný steh." Süe-feng ji chtěl vyzkoušet a řekl: "Vláčíš po zemi svoji róbu!" Süan-ťi se ohlédla a mistr Süe-feng vyprsknul smíchy: "A to jsi říkala, že jsi ještě neudělala jediný steh." (další odkazy na mistra Süe-feng I-cchuna » Jen-tchou Čchüan-chuo, Čchang-čching Chuej-leng, Jün-men Wen-jen, San-šeng Chuej-žan)