# Tři kroky doleva, kolem předku auta Bon Haeng Před několika lety jsem šel do práce cestou, která vede několika rušnými Cambridgeskými křižovatkami. Má mysl byla naplněna denními činnostmi a plány. Má pozornost proto tehdy nebyla v tom okamžiku a byla rozložená. Přecházel jsem výjimečně rušnou křižovatku, vedle mě šel slepec a mával hůlkou sem a tam. Jak tak tenhle muž šel, jeho hůlka narazila do auta zaparkovaného právě na přechodu. Kouknul jsem na něj a na jeho tváři jste mohli vidět takový ten výraz: "Co to je?". Nevěděl, jak překonat tuhle překážku na cestě. Možná si myslel, že ztratil cestu, nebo že špatně počítal kroky. Zatímco jsem se díval, vzhlédl na něj další muž a říká: "Tři kroky doleva, kolem předku auta." A já jsem si říkal: "To je krásné. Ale kde jsem byl já?". To je naše praxe. Není to žádný obrovský, rozplizlý závazek vesmíru. Není to nějaká naděje v to, jak by věci mohly být v budoucnosti. Není to nějaká touha, aby věci byly tak, jak byly v minulosti. Je to jen v tomhle okamžiku, okamžitá reakce: jak může každý z nás udělat něco, co poslouží? Naší úlohou, jak tak procházíme každodenním životem, je kultivovat tuto praxi, se kterou již jsme spojeni. Pouze nevím. Jak mohu pomoci? Často si přeji, aby to bylo složitější, ale jaksi k tomu nic víc nemůžu najít. Je to všechno, co tu je. přeložil Won An