# Řeč při předání dharmy Wu Kwang (praští holí do stolu) Prázdná obloha dělá úplněk. Úplněk dělá prázdnou oblohu. (Prásk) Prázdná obloha nikdy nedělala úplněk. Úplněk nikdy nedělal prázdnou oblohu. (Prásk) Úplněk svítí jasně. Prázdná obloha jako inkoust. Které tvrzení je správné? KHÁÁÁC! Probuď se! Proč celá ta řeč o měsíci a obloze? Dnes ráno je venku pekelně horké slunce! Asi před devíti lety, poté, co mě zenový mistr Seung Sahn dal učitelskou aprobaci, jsem obcházel různá zenová centra, kde jsem vedl ústraní a hovory a mnohokrát se objevila stejná otázka: "Mohl byste prosím říct něco o zenu a psychoterapii?" Někdy se ta otázka objevila i uprostřed třídenního Jong Meng Džong Džinu, kdy máme řeč dharmy. Vždycky jsem si myslel: "To je divná otázka." A přemýšlel jsem, jestli lidé jen hýčkají své mysli srovnáváním. Ale později jsem si začal uvědomovat, že se tak jaksi ptali na roli emocí, představivosti a fantazie v naší zenové praxi. Existuje jeden příběh, jeden z kónů Wu-men-kuanu. K zenovému mistru Fa-jenovi přišel před nějakým obřadem na návštěvu jeden mnich. Zenový mistr ukázal na bambusové rolety a dva mniši zaráz vstali a vytáhli je. Fa-jen pak pravil: "Jeden to získal. Jeden to ztratil." Musíte pochopit, že když v některém z těchto příběhů slyšíte, že mnich přišel na návštěvu k zenovému mistrovi, neznamená to, že jen tak přišel na nějaký ten šálek čaje. V životopisech zenových mistrů se dočteme, jak, když byli mnichy, cestovali mnoho stovek mil a navštěvovali různé učitele. Ten mnich v tomto příběhu tedy pravděpodobně měl za sebou dlouhou cestu, na které hledal poučení. A Fa-jen ukázal na rolety. Možná si ten mnich myslel: "Á, Buddha zvedl květinu, zenový mistr Ťü-č´ zvedl prst, tento zenový mistr ukazuje." Pak ti dva mniši vstali a vytáhli rolety a ten zenový mistr řekl: "Jeden to získal. Jeden to ztratil." Ten mnich tehdy asi měl bolesti hlavy a velkou otázku, co to všechno znamená a jsem si jist, že pokud upřímně zůstal se svou velkou otázkou, nakonec měl okamžik, kdy "něco prostě dělal." Možná jen viděl nebo jen slyšel nebo jen někomu nabídl jídlo, nebo jen řekl: "Můžu vám pomoct?" V takovém okamžiku jeho zážitek určitě přesáhl "dostávání" a "ztrácení" Když se na tento kóan podíváte z jiné perspektivy, mohli byste říct, že všechny postavy v tomto malém dramatu jsou všechny naší vlastní myslí a že jsou všechny zaměstnány prací se ziskem a ztrátou. Když se musíte zbavit toho, co je za vámi, abyste se posunuli dopředu k něčemu jinému, něco ztrácíte. Když vytáhnete rolety, také něco ztrácíte všichni víme, jak je temno příjemné, když časný ranní zvon zazvoní na meditaci. Není to tedy bez vzdávání se něčeho nebo ztrácení něčeho, když vstoupíme do života zenové praxe. Kdosi mi v New Yorku řekl jeden příběh. Když byl malý kluk, třeba v šesté třídě, přešel na jinou školu. Seděl v lavici se dvěma holkama. Říkal, že jedna byla velice, velice krásná a přitahovala jej, druhá nebyla tak pěkná. Ale měl rád obě. Jednou škola pořádala ples a tohle bylo v dobách, kdy chlapci zvali dívky k tanci, ale dívky chlapce ne. Vyzval k tanci méně krásnou dívku. Když mi vykládal tenhle příběh, dal jej do souvislosti se svým vlastním rozhodnutím nejít za tím, co opravdu chtěl. Ale já to vidím o něco komplexněji. Měl soucit s pocity méně krásné dívky a cítil, že by ji zranil, kdyby vyzval k tanci tu druhou. Myslím si tedy, že v naší zjevné existenci vždycky něco získáváme a něco ztrácíme a to je velmi důležitý závěr, který bychom měli nést v mysli. Na téma emocí, fantasie a představivosti v zenové praxi je jedna báseň zenového mistra Seung Sahna v jeho knize Kost prostoru (Bone of Space), která mě před nějakým časem velmi zaujala. Přečtu ji tedy dvakrát. Poprvé ji prostě přečtu celou přímo. Podruhé udělám k básni malý komentář. Ve staré zenové literatuře jsou dva druhy komentářů, které pojednávají o básních nebo kóanech. Jeden je dlouhé pojednání podobné řeči dharmy. Druhý je série komentářů vložených mezi řádky básně. Je to jako skákání do řeči. Je to jako když fanoušci Brooklyn Dodgers, než se tým přestěhoval do Los Angeles, seděli na mantinelech a křičeli "Jedem, Gumy!", což byla přezdívka týmu. Stejně tak v zenové literatuře najdete v komentářích prohlášení jako "Ukázal svůj žlučník, jak politováníhodné." A to je kompliment. Báseň zenového mistra Seung Sahna praví: Pohlížím na jižní horu a tlesknu rukama: kupovitá oblaka se proměňují v psa, tygra, muže, Buddhu, pak se rozptylují. A k mému smutku zmizí za hory kraj v závanu větru, který opouští oblohu modrou, stromy zelené. A teď druhá verze. Zenový mistr Seung Sahn nás na to mimochodem upozornil. Když vyšla jeho kniha Celý svět je jeden květ a měl malé komentáře na své básně, řekl: "Udělal jsem malý komentář, ale v budoucnosti vy všichni přidáte víc a víc komentářů." A před několika týdny jsem si vzpomněl na jeden výraz v jidiši, který používala má matka a můj otec. Je to Kochlöffel. Obrazně to znamená vařečka. Znamená to, že někteří lidé neumí nechat polévku být, musejí ji stále míchat. Stejně tak já jsem nemohl nechat tuhle báseň být. Takže… Pohlížím na jižní horu (Kudypak říkáte?) a tlesknu rukama: (Ó, v tom kouzla jsou!) kupovitá oblaka se proměňují v psa, tygra, muže, Buddhu, pak se rozptylují. (Tak brzy? Kampak plují?) A k mému smutku zmizí za hory kraj v závanu větru, (Jak smutné. Dži džang bosal a džang bosal.) který opouští oblohu modrou, stromy zelené. (Děkuji za učení. Kdybyste mi to neřekl, nikdy bych to nezjistil.) (Udeří třikrát holí do stolu) Dnes se objevují dva noví zenoví mistři. Který to získal? Který to ztratil? KHÁÁÁC! Přidejte si prosím poslední řádek. přeložil Won An