# Buddha (Siddhártha Gautama, asi 563 př.n.l.-483 př.n.l.) sa. (pa. Siddhatta Gótama); zakladatel buddhismu, historický Buddha. Siddhártha se narodil 563 př. n. l. v urozené rodině z rodu Šákjů v Kapilavastu, městě na území dnešního Nepálu. Jeho otec Suddhódana byl knížetem Šákjů; jeho matka Májádéví, jež Siddhárthu přivedla na svět v háji Lumbiní, zemřela sedm dní po jeho narození. Siddhárthu vychovala jeho teta z matčiny strany Mahápradžápatí. Vyrůstal obklopen péčí a blahobytem a když mu bylo 16 let, uzavřel sňatek s Jašódharou. Ve 29 letech, po narození syna Ráhuly, odešel do bezdomí a připojil se k různým asketickým učitelům, aniž dosáhl svého cíle, vysvobození. Proto se vzdal asketického způsobu života, oddal se rozjímání a v 35 letech dosáhl dokonalého osvícení, "probuzení" (bódhi). Po počátečním mlčení - neboť si byl vědom nesdělitelnosti toho, co zakusil v osvícení - počal na přání jiných vykládat své názory, založené na zkušenosti osvícení. Po zbytek svého života putoval z místa na místo a vyučoval a shromáždil kolem sebe velký počet učedníků. Siddhártha Gautama, jemuž bylo propůjčeno jméno Šákjamuni ("Mudrc z rodu Šákjů"), zemřel v 80 letech po požití zkažené potravy. K Siddhárthově narození se váží různé legendy: jeho matka prý spatřila ve snu, jak do jejího těla vstupuje bódhisattva v podobě bílého slona. Siddhártha pak prý vyšel z pravého boku své matky, když stála a přidržovala se větví stromu. Novorozenec podle tradice vykonal sedm kroků do všech světových stran, při čemž prý s jednou paží vztyčenou k nebi a s druhou napřaženou k zemi pronesl následující slova: "Jsem největší na celém světě, ukončím strast zrození, stáří a smrti." Při každém kroku vyrostl ze země květ lotosu. Ve výtvarném umění nacházíme často vyobrazení této legendy. Siddhártha již při narození vykazoval znaky dokonalosti a věštci předpovídali, že bude bud' světovládným panovníkem nebo "Probuzeným" (Buddha). Čtyři znamení mu měla ukázat, jaká cesta je mu určena. Jeho otec, jenž v Siddhárthovi chtěl mít svého nástupce, dopřál svému synovi nejlepší možné vychování a snažil se zabránit tomu, aby zahlédl jakékoli znamení, jež by jej přivedlo na náboženskou dráhu. Především se ale otec snažil chránit jej před starostmi a jakýmkoli neštěstím. Siddhártha však přesto odešel do bezdomí poté, co při čtyřech vyjížďkách zahlédl čtyři znamení, a sice starce, nemocného, mrtvolu a mnicha. Podle legendy byly tyto čtyři postavy projevy bohů, kteří se Siddhárthovi zjevili, aby jej přivedli na cestu k buddhovství. Siddhártha poznal, že první tři znamení symbolizovala utrpení vládnoucí ve světě, zatímco v mnichovi viděl svůj vlastní osud. Stanovil si za cíl překonat utrpení a připojil se k různým učitelům, kteří podle tehdejších indických představ viděli jedinou cestu k realizaci v askezi. Nejvýznamnějšími byli Áráda Káláma a Rudraka Rámaputra. Jejich nauky však Siddhárthu neuspokojily a rozhodl se sám hledat vysvobození. Pět učedníků jej následovalo. Blízký smrti, po letech neplodného nejpřísnějšího sebetrýznění, pochopil, že tyto praktiky k cíli nevedou, a opět počal přijímat potravu. Jeho společníci jej v rozčarování opustili. Poté Siddhártha odešel do Bódhgaji, kde se usadil pod stromem - bódhi a umínil si tak dlouho setrvat v meditaci, dokud záhadu strádání nevyřeší. Po 49 dnech intenzivního rozjímání přes několikeré pokusy Máry, jenž jej chtěl zavést na scestí, v 35 letech dosáhl dokonalého osvícení. Od této chvíle se Siddhártha stal Buddhou, "Probuzeným", a věděl, že jej již nečeká další znovuzrození. Protože Probuzenému bylo jasné, že základní obsah osvícení nelze ani postihnout slovy, ani v nějaké jiné podobě zprostředkovat druhým, dále zůstával v mlčenlivém rozjímání pod stromem bódhi. Když se s ním znovu setkali jeho někdejší společníci, poznali, že se zcela proměnil. Vyzařovalo z něj takové světlo, že i když se v první chvíli vůči němu stavěli s nedůvěrou, nabyli přesvědčení, že musel najít vysvobození, o něž i oni na cestě askeze doposud marně usilovali. Prosili jej o ponaučení a Buddha ze soucitu s utrpením všech živých tvorů své mlčení přerušil. Počal ukazovat cestu, jež vede k probuzení a tím k vysvobození. Za tím účelem na základě své zkušenosti osvícení zformuloval učení o čtyřech ušlechtilých pravdách, o zákonu závislého vznikání a o karmě. V Gazelím háji u Váránasí pronesl své první kázání; v buddhistické tradici se označuje jako "roztočení kola učení". Jeho někdejších pět druhů se stalo jeho prvními učedníky a vytvořilo jádro sanghy. Následovalo období mnohaleté učitelské činnosti. Buddha se zdržoval převážně v okolí Rádžagrhy a Vaišálí, putoval z místa na místo a živil se vyžebranou potravou. Počet jeho žáků rychle narůstal. Pro rozvoj sanghy bylo zvláště významné, že král Bimbisára z Magadhska se k ní přidal jako laický vyznavač a v blízkosti Rádžagrhy, magadhského hlavního města, Buddhovi věnoval klášter. Nejvýznamnějšími Buddhovými učedníky byli Mahákášjapa, Ánanda, Šariputra a Mahámaudgaljájana. V této době byl založen rovněž řád mnišek. Buddha se však musel rovněž bránit proti úkladům. Jeho bratranec Dévadatta, jenž se chtěl stát hlavou obce, pojal úmysl dát Buddhu zavraždit, ale plán se nezdařil. Dévadatta však alespoň způsobil rozkol mezi mnichy ve Vaišálí, když se v rozporu s Buddhou vyslovil pro asketický způsob života. Podle Maháparinibbánasutty prý Buddha 486 nebo 483 př.n. l. v Kušinagaře požil zkažené jídlo a leže na levém boku, obrácený k západu, vstoupil do parinirvány. Podle pálijské tradice Buddha zemřel v den úplňku v měsíci dubnu/květnu; podle sanskrtských textů o listopadovém úplňku. Buddhův pohřeb údajně provázely různé zázraky. Dělení jeho ostatků vedlo k rozepřím, neboť na ně vznášel nárok větší počet obcí. Relikvie prý byly rozděleny na osm částí a uloženy ve stúpách. Třebaže historická fakta životopisu Siddhárthy Gautamy záhy překryly legendy, dokonce i skeptičtí západní badatelé jej na základě výzkumu filologických a archeologických pramenů považují za historickou osobnost a zakladatele buddhismu. (další odkazy na Buddhu » Mahákášjapa, Ánanda, Šannavása, Vasumitra)