# Seng-cchan (Sózan, ?-606) 3. patriarcha čchanu v Číně, následovník v dharmě Chuej-kchea (Eka) a mistr Tao-sina (Dóšin). Též nazýván Čchien-č´ Seng-cchan (Kanči Sózan). O životě 3. patriarchy je známo velmi málo detailů a jeho postava a setkání s Chuej-kcheem jsou obklopeny legendami. Podle jedné z těchto legend trpěl Seng-cchan malomocenstvím, když potkal 2. patriarchu: Chuej-kche se na něj obrátil se slovy: "Trpíš malomocenstvím, co bys mohl ode mne chtít?" Seng-cchan mu prý odvětil: "I když je mé tělo nemocné, přece srdce-duch nemocného nejsou odlišné od vašeho srdce-ducha." To přesvědčilo Chuej-kchea o Seng-cchanových duševních schopnostech; oholil mu hlavu, přijal ho za žáka a dal mu jméno Seng-cchan ("Klenot společenství"). V roce 552 ho ustanovil svým nástupcem v dharmě, jako 30. patriarchu v tradiční nástupnické linii čchanu sahající až k Buddhovi Šákjamunimu, a předal mu misku a roucho Bódhidharmy jako symboly předání dharmy. Příhoda, která zaznamenává "přenos od srdce-ducha k srdci-duchu" od Chuej-kchea na Seng-cchana, je reprodukována v Denkóroku následujícím způsobem: Seng-cchan přišel pro poučení k Chuej-kcheovi a požádal: "Tělo žáka je v objetí smrtelné nemoci. Prosím vás, mistře, zbavte mne mých hříchů." Chuej-kche pravil: "Přines mi své hříchy, já tě jich zbavím." Seng-cchan chvíli seděl zticha, když tu řekl: "Ačkoli jsem hledal své hříchy, nemohl jsem je najít." Patriarcha pravil: "Pak jsem tě tvých hříchů již důkladně zbavil. Měl bys žít ve shodě s Buddhou, dharmou a sanghou." Říká se, že Seng-cchan během pronásledování buddhismu musel v roce 574 předstírat duševní nemoc, aby se vyhnul exekuci, a že se nakonec ukrýval po deset let (jinde čtyřiadvacet let) na hoře Chuan-kung (provincie An-chuej) a Su-kung. Jeho pouhá přítomnost tam prý zklidnila divoké tygry, kteří do té doby udržovali obyvatele této oblasti ve strachu a hrůze. Později se setkal s Tao-sinem a předal mu dharmu. Pak se přestěhoval na tři roky do hor Luo-fu-šan severovýchodně od Kantonu. Později se vrátil do Chuan-kun, kde zemřel v roce 606. Traduje se, že zemřel vestoje pod velkým stromem s rukama složenýma v pozdravu gaššó. Seng-cchanovi je připisováno autorství Sin-sin-ming (jap. Šindžinmei), "Nápisu o víře v srdce", jednoho z nejranějších čchanových spisů, jenž předkládá základní principy čchanu ve formě básně a dává poznat silné taoistické vlivy. V této rané čchanové básni se poprvé objevuje pro pozdější čchan typické smíšení vzájemně kongeniálních učení mahájánového buddhismu a taoismu. (další odkazy na mistra Seng-cchana » Tao-sin)