# Tung-šan Liang-ťie (Tózan Rjókai, 807-869) Čínský čchanový mistr, žák a pokračovatel v dharmě Jün-jen Tchan-šenga (Ungan Dondžó) a mistr Cchao-šan Pen-ťiho (Sózan Hondžaku), Jüe-čou Čchien-fenga (Ešú Kempó), Jün-ťü Tao-jinga (Ungo Dójó), Lung-ja Ťü-tuna (Rjúge Koton) a Čchin-šan Wen-sueje (Kinzan Bunsui). Někdy je též nazýván Ťün-čou Tung-šan (Kunšú Tózan), aby byl odlišen od mistra Tung-šan Šou-čua (Tózan Šušo). Tung-šan je spolu se svým žákem Cchao-šanem zakladatelem školy Cchao-tung (Sótó) a byl jedním z nejvýznamnějších mistrů doby Tchang. Zformuloval "pět stupňů" (čín. "wu-wej", jap. "go i") osvícení, které dodnes hrají v čchanovém výcviku důležitou úlohu, přičemž ve škole Lin-ťi stojí na konci kóanového cvičení. Tung-šanovi výklady jsou zachyceny v Ťün-čou Tung-šan Liang-ťie čchan-š´ jü-lu ("Záznam slov čchanového mistra Tung-šan Liang-ťiea z ťün-čou"), jež zkompiloval v 17. století mnich Jüan-sin (1571-1646) a další. Tung-šan je též autor díla San-mej-kche (jap. Hókjózanmai, "Píseň o samádhi"). S Tung-šanem se setkáváme v 43. příběhu Pi-jen-lu. Když se Tung-šan, ještě jako novic v jednom klášteře Vinajové školy buddhismu, jeho mistr ho naučil zpívat Sútru srdce. Když však Tung-šan došel k pasáži, která říká: "žádné oči, žádné uši, žádný nos, žádný jazyk, žádné tělo, žádná mysl", dal si ruku na obličej a řekl mistrovi: "Já mám oči, uši, noc, jazyk, tělo a mysl. Jak to, že sútra říká, že neexistují?" Mistr byl zaražen jeho otázkou a zmohl se říci jen: "Já nejsem člověk, kterého potřebuješ." Tung-šan se tedy vydal hledat odpověď na otázky, jež ho trápily, u mistrů čchanové školy. Ve 21 letech obdržel od Sung-šana plné mnišské zasvěcení a putoval nato po zemi, přičemž vyhledával velké čchanové mistry své doby: Nejdříve přišel k Nan-čchüan Pchu-jüanovi (Nansen Fugan). Tung-šan dorazil k Nan-čchüanovi zrovna v den, kdy se konala ceremonie připomínající smrt mistra Ma-cua (Baso Dóicu) a Nan-čchüan měl proslov, během kterého řekl mnichům: "Zítra budeme obětovat Ma-cuovi, myslíte si, že přijde?" Všichni zůstali zticha kromě Tung-šana, který řekl: "Přijde, když najde někoho, kdo by ho doprovodil." Nan-čchüan, na kterého jeho odpověď udělala dojem, řekl: "Tento muž je ještě mladý, ale je to výborná surovina pro vyřezávání a leštění." Tung-šan odsekl: "Velký mistr by si neměl plést svobodného muže s otrokem," a odešel. Pak šel navštívit Kuej-šan Ling-jüa (Isan Reijú) a požádal ho, aby mu vysvětlil větu ze sútry, která říká: "Neživé věci vykládají Dharmu." Tung-šan nebyl s to pochopit Kuej-šanovo vysvětlení, takže mistr zakončil rozhovor slovy: "Ústa, která mi dali moji rodiče, ti to nikdy neobjasní." Pak šel dále k Jün-jenovi, a položil mu stejnou otázku: "Kdo slyší neživé věci vykládat Dharmu (zákon)?" Jün-jen odpověděl: "Zákon, který vykládají neživé věci, mohou slyšet jenom neživé věci." Tung-šan se zeptal: "A ty, velký mistře, slyšíš ho?" Jün-jen řekl: "Kdybych ho mohl slyšet, pak bys ty nemohl porozumět mému učení." Tung-šan chtěl odejít se slovy: "Říkáš-li takové věci, tak je to pravda, nerozumím ničemu z tvého učení." Jün-jen řekl: "Jelikož nerozumíš ani mému učení, jak bys mohl doufat, že porozumíš učení neživých věcí? Nevidíš, že řeky, ptáci, stromy, všichni vykládají Dharmu?" Tehdy se Tung-šan uklonil před svým mistrem a věnoval mu tuto báseň: "Úžasné! Zákon vykládaný neživými věcmi je věčná pravda. Když se ho snažíme slyšet ušima, nikdy mu neporozumíme - jedině když ho posloucháme očima, můžeme ho důvěrně poznat." Jün-jen se zeptal: "Jsi nyní šťastný?" A Tung-šan upřímně odpověděl: "Nemohu říci, že bych nebyl šťastný, ale je to štěstí člověka, který našel jednu zářící perlu uprostřed odpadků." Tung-šan zůstal u svého mistra několik let. Když se pak Tung-šan loučil i s Jün-jenem, ten se ho zeptal: Potom, co se teď rozejdeme, bude pro nás těžké setkat se znovu." Tung-šan odtušil: "To, co pro nás bude těžké, je nesetkat se znovu. Jak mám popsat vaši dharmu, kdyby se mě někdo jednou po vaší smrti zeptal: ´Jaká byla pravá tvář tvého mistra´?" Jün-jen na to odpověděl: "Je to přesně tohle." Tung-šan však tuto odpověď nepochopil. Když se však na své další pouti brodil přes řeku a přitom zahlédl svůj zrcadlový obraz ve vodě, zažil hluboké osvícení a náhle pochopil význam Jün-jenova posledního učení. Vyjádřil ho v této básni: "Nikde ho nehledej, jinak ti unikne. Teď jsem sám a potkávám ho všude. Tady a teď on je já, tady a teď já nejsem on. Jedině takhle se věčný Buddha může uskutečnit." Asi v 50 letech se Tung-šan stal opatem kláštera na hoře Sin-feng a později se usadil na hoře Tung-šan, jejíž jméno na něj přešlo, kde kolem sebe shromáždil četné žáky a vedl je na cestě čchanu, než ve svém 63. roce života vstoupil, sedě v pohroužení, do přeměny. Příklad Tung-šanova způsobu vyučování se nachází ve 43. kóanu Pi-jen-lu: Jeden mnich se jednou zeptal Tung-šana: "Zima a vedro přicházejí a odcházejí. Jak se tomu vyhnout?" Tung-šan pravil: "Proč nejdeš tam, kde není žádná zima ani vedro?" Mnich řekl: "Kde je místo bez zimy a vedra?" Tung-šan odvětil: "Když je chladno, zabíjí áčárju zima, když je horko, zabíjí áčárju vedro." Fragment Tung-šanovi básně: "Kukaččina píseň mě pobízí k návratu domů." Jindy Tung-šan řekl: "Existuje jedna věc: nahoře podpírá nebesa, dole drží zemi. Je černá jako lak, vždy aktivně působí" "Pět principů" (čín. "wu-wej", jap. "go i") osvícení mistra Tung-šana: Jde o klasifikaci stupňů osvícení podle dosažené hloubky tohoto zážitku. Uskutečněné osvícení rozdělil na pět stupňů: šóčúhen, henčúšó, šóčúrai, kenčúši, kenčútó. Znaky šó (čín. "čeng"; absolutno, prázdnota, stejnost) a hen (čín. "pchien"; relativno, tvar a barva, různost) představují protikladné kvality skutečnosti a znak ken jejich sjednocení, překonání. 1. Šóčúhen - podstata vstupuje do jevů. Ideál musí být východiskem proměny našich každodenních životů, naše intuice, naše touha po Cestě nás vedou směrem ke cvičení, které se stane tvořivým zdrojem akcí našeho těla - následování vesmírného řádu. Ale hluboce zakořeněné zvyky kladou cvičení odpor: "Proč ceremonie? Rituál? Nechci být vězněm zazenu! Ostatní lidé mě obtěžují." Na této rovině zážitku dominuje jevový svět, který může být zažíván též jako projev podstatného, pravého bytí. Báseň mistra Tung-šana: Šero, šero. Nepoznávám tě ve tmě. Nedůvěřuji, blížím se k tobě jako cizinec. 2.Henčúšó - jevy vstupují do podstaty. Nalezněte pravdu v každodenním životě, realizujte Buddhu v každé akci svého těla. Tvořte zazen, absolutní podstatu, skrze pozici individuální lidské bytosti. Pochybnosti, podezření, váhání už nepředstavují problém - můžeme se podívat na sebe samotné bez kritiky, bez chvály, nelišíme se od druhých.Na tomto stupni vystupuje do popředí aspekt nerozlišitelnosti a rozmanitost vstupuje do pozadí. Báseň mistra Tung-šana: Jasné světlo: Překvapení, objevte staré zrcadlo. Pohlédněte do něj, moje vlastní hlava mi už není neznámá. 3. Šóčúrai - vyjít z podstaty. Vycházejíce z absolutna, vraťte se do života. Vyjděte ze zazenu, opusťte dódžó a pomáhejte celému lidstvu - to je bódhisattva. Vraťte se do jevů, abyste je proměnili a osvítili. Avšak metodu nelze vysvětlit. Jak je možné odpovědět na tuto jednoduchou otázku "Co je čchan?" nebo "Proč cvičíme zazen?" Toto je zážitek, při němž již není vědomí vlastního těla a ducha - obojí je "ponecháno vedle cesty". To je zážitek prázdnoty. Báseň mistra Tung-šana: Tajná cesta: Za prachem, v oblaku prachu. Buďte výřeční, aniž byste otevřeli ústa. 4. Kenčúši - vyjít z jevů. Čištění zubů, koupání, chození na záchod či vaření - žádný jev nemá být vynechán, vznešený nebo obyčejný. Nikým nemáme opovrhovat, chytrým ani bláznivým. Na tomto stupni je vědomí jevů v jejich nejvyšší jedinečnosti. Prázdnota zaniká v jevech. Báseň mistra Tung-šana: Aniž byste se čemukoli vyhýbali jako lotos, kveťte v ohni, mysl za oblohami. 5. Kenčúto - dostaňte se k obojímu. Protiklady jako podstata a jevy, myšlení a ne-myšlení, U (existence) a Mu (neexistence), život a smrt, zmizí. Aktualizovat obojí zároveň - to je uskutečnění nejzazší skutečnosti. Podstata a jevy jsou sjednoceny - dokonalá harmonie zahrnující oba extrémy. Totální porozumění přesahující všechny hranice. Tělo a prázdnota se plně pronikají. Z tohoto stavu vědomí vzniká samozřejmé, neuvědomělé jednání bez použití rozumu a srdce, které okamžitě reaguje na prožívanou okolnost. Báseň mistra Tung-šana: Za u a mu: Proto usiluj o mimořádné. Jdu domů a sednu si do popela. Tung-šanovo učení k sobě samému: "Neusiluj o zisk, proslulost nebo prosperitu. Žij svůj život tak, jak přichází, v souladu s okolnostmi. Kdo je mistr, když se dýchání zastaví? Poté, co zemře tělo, zůstane jen prázdné jméno. Když se ti roztrhají šaty, spravuj je znovu a znovu. Když ti dojde jídlo, pracuj, abys nějaké dostal. Jak dlouho ještě může přežívat toto iluzorní tělo? Zvětšoval bys svou nevědomost kvůli takové trivialitě?" Tung-šanovo učení k žákům: "Ti, kteří cvičí čchan, musí mít vysoký ideál a musí přetrhnout všechna svá pouta. Následujte cestu jednoduchosti a chudoby, zřekněte se vší připoutanosti ke své rodině a vší společenské diplomacie. Oholte si hlavu, obarvěte si oděv, oblékněte si kesu a noste misky mnicha. Jděte přímou stezkou k svatosti daleko od všeho prachu. Průzrační jako led, čistí jako sníh, draci vás budou ctít, démoni vám budou vzdávat čest. Cvičte zazen, toto tělo zrozené z vašich rodičů nemůže být spaseno, dokud nezaplatíte hluboký dluh vděčnosti Buddhům. Jak si lidé mohou myslet, že je potřeba ustanovit kult, zformovat sektu, shromažďovat věřící, chopit se štětce a okázale malovat umělecká díla, zápasit v honbě za prachem proslulosti a zisku, nedbat pravidel a ničit správné chování? Vést pohodlný život se stane věčností utrpení. Jestliže to je vaše cesta, marně tvrdíte, že jste mniši." (další odkazy na mistra Tung-šan Liang-ťiea » Jün-jen Tchan-šeng, Cchao-šan Pen-ťi, Lung-ja Ťü-tun, Jün-ťü Tao-jing)