# Čao-čou Cchung-šen (Džóšú Džúšin, 778-897) Jeden z nejvýznamnějších čchanových mistrů, žák a pokračovatel v dharmě (hassu) Nan-čchüan Pchu-jüana (Nansen Fugan) a mistr Sin-sing Jen-janga (Šin´jó Gonnjó) a Chuej-ťiaoa (Ekaku). Čao-čou měl 13 pokračovatelů v dharmě, ale jen málokdo se mu co do hloubky zážitku osvícení vyrovnal a tak jeho linie po několika generacích vymizela. Čao-čouův životní příběh je zvlášť dobrým příkladem toho, že teprve osvícení je počátkem pravého výcviku na cestě čchanu. Prožil hluboké osvícení již ve věku 18 let; pak se cvičil ještě dalších 40 let pod vedením svého mistra Nan-čchüana. Po jeho smrti se vydal na cesty, aby svůj zážitek osvícení dále prohloubil v hossenu s dalšími čchanovými mistry. Říká se, že v té době vyhledal na 80 pokračovatelů v dharmě svého "dědečka v čchanu" Ma-cu Tao-iho (Baso Dóicu). V té době se zavázal: "Jestli se setkám se stoletým mužem, který je pode mnou, budu ho učit; jestliže se sedmiletou dívenkou, která je nade mnou, budu jí klást otázky." Věk a společenské postavení pro Čao-čoua neznamenaly nic. Jeho mysl byla cele nasměrována ke cvičení Cesty, neznečišťoval si ji snahou o pocty nebo zisk. Teprve ve věku 80 let v roce 857, se usadil v malém čchanovém klášteře Kuan-jin-jüan v místě Čao-čou v provincii Cho-pej, a když tam kolem sebe nakonec shromáždil žáky, vedl je na cestě až do své smrti ve věku 120 let. Čao-čou měl svůj způsob vyučování žáků, který se jmenoval "Čao-čouův zen rtů a úst". Říká se, že okolo jeho úst hrálo světlo, když hovořil. Na otázky žáků odpovídal tichým až šuškavým hlasem v krátkých a jednoduchých odpovědích. Avšak jeho slova měla neobyčejnou sílu; říká se, že zaslepené pocity a myšlenky jeho žáků mohla odseknout jako ostrý meč. Když se meditační židle v jeho Dódžó rozpadala stářím, zakázal svým žákům, aby mu vyrobili novou. Místo toho kdykoli se nějaký kus rozbil, sesmolil jej znovu dohromady. Jeho pravým pohodlím bylo moci pokračovat v zazenu. Jeho klášter byl úplně na spadnutí, ale on nikdy nežádal o jediný dar, nikdy po nikom nic nechtěl. Jednoho dne řekl: "Ze všech těch, kdo se zřekli světa, žije někdo jako já? Spím na vykuchané matraci na podlaze, bez přikrývky a jenom s dřevěnou opěrkou hlavy. V mém dódžó ani nemůžete Buddhovi obětovat vonné tyčinky. Jsou tu cítit jen latríny zvenku." Mistr Dógen obdivoval Čao-čoua a v Šóbó genzó napsal: "Navzdory svému pokročilému věku Čao-čou nikdy nechodil snadnými cestami. V noci neměl svíčku, v zimě neměl uhlí. V jeho genmai (polévka z rýže a zeleniny) nebylo jediné zrnko rýže a vítr proháněl prach trhlinami ve zdech jeho kláštera. Jediné světlo v dódžó přicházelo prázdným oknem." K Čao-čouovi se vztahuje mnoho slavných kóanů, mezi nimi ten, jenž pojal mistr Wu-men Chuej-kchaj jako první do své slavné sbírky kóanů Wu-men-kuanu: Jeden mnich se jednou zeptal Čao-čoua: "Má pes buddhovskou přirozenost?" Čao-čou mu řekl: "Wu" (jap. mu; ne). Mnich se zeptal: "Ale všechny bytosti mají buddhovskou podstatu. Jak je to možné, že pes ji nemá?" Čao-čou řekl: "Kvůli své vlastní karmě." Od té doby, co byla zavedena slova starých mistrů čchanu jako prostředek k výcviku, pomohl tento kóan "mu" tisícům čchanových žáků k prvnímu zážitku osvícení; dodnes je zadáván mnoha žákům jako první kóan. S mistrem Čao-čouem se setkáváme v 1., 7., 11., 14., 19., 31. a 37. kóanu Wu-men-kuanu, a rovněž ve 2., 9., 30., 41., 45., 52., 57., 58., 59., 64., 80. a 96. kóanu sbírky Pi-jen-lu. Životopis a záznam slov mistra Čao-čoua se nacházejí v "Čao-čou čen-t´i čchan-š´ jü-lu sing-čuan". Událost, která vedla k osvícení osmnáctiletého Čao-čoua při mondó se svým mistrem Nan-čchüanem je uvedena v 19. kóanu Wu-men-kuanu: Čao-čou se zeptal Nan-čchüana: "Co je cesta?" Nan-čchüan pravil: "Obyčejné vědomí je cesta." Čao-čou řekl: "Mám se k němu obrátit či nikoli?" Nan-čchüan: "Když se snažíš k němu obrátit, odvrátí se od tebe." Čao-čou: "Když se nebudu snažit ho najít, jak pak se mohu o cestě dozvědět?" Nan-čchüan: "Cesta nepatří k vědění ani k nevědění. Vědění je zaslepenost, nevědění je nerozlišování. Dosáhneš-li skutečné pravé cesty přes všechny pochybnosti, poznáš, že je tak široká a bez hranic jako velká prázdnota. Jak pak by mohla být správná či nesprávná?" Při těchto slovech došel Čao-čou k náhlému zážitku osvícení. 37. případ Wu-men-kuanu uvádí tento kóan: Jeden mnich se zeptal Čao-čoua: "Co je smyslem příchodu patriarchy ze Západu?" Čao-čou řekl: "Cypřiš na dvoře." "Nesnažíte se to demonstrovat prostřednictvím objektivní reality?" tázal se mnich. "Nesnažím," odsekl mistr. "Proč tedy přišel první patriarcha ze Západu?" "Cypřiš na dvoře." Jeden mnich se zeptal Čao-čoua: "Má cypřiš buddhovskou podstatu?" Čao-čou řekl: "Ano, má." Mnich se zeptal: "Kdy ten cypřiš dosáhne buddhovství?" Čao-čou řekl: "Až se zřítí celý vesmír." Mnich se zeptal: "Kdy se zřítí celý vesmír?" Čao-čou odpověděl: "Až cypřiš dosáhne buddhovství." Jednou se ptali Čao-čoua na ducha, který zůstane, když se tělo rozloží. Mistr odpověděl: "Dnes ráno je zase větrno." Čao-čou pracoval v klášterní kuchyni. Jednoho dne pozavíral všechny dveře, zapálil velký oheň a křičel: "Oheň! Pomoc!" Všichni mniši se shromáždili přede dveřmi a Čao-čou řekl: "Otevřu dveře tomu, kdo promluví slovo Cesty (slovo, které učí pravou Dharmu)." Všichni mniši mlčeli, ale Nan-čchüan jednoduše podal oknem do kuchyně klíč a Čao-čou otevřel dveře. V 7. kóanu Wu-men-kuanu je tento případ: Jednou se mnich zeptal Čao-čoua: "Právě jsem přišel do kláštera, prosím uč mě." Čao-čou odpověděl: "Už jsi snědl rýžovou kaši?" Mnich řekl: "Ano, snědl." Čao-čou řekl: "Tak si umyj misku!" V 11. kóanu Wu-men-kuanu je tento případ: Čao-čou vešel do poustevnické chatrče a zeptal se: "Je tu někdo? Je tu někdo?" Poustevník pozvedl pěst. Čao-čou řekl: "Voda je pro loď příliš mělká k zakotvení." A odešel. Opět vešel do poustevnické chatrče a zeptal se: "Je tu někdo? Je tu někdo?" Tento poustevník také zvedl pěst. Čao-čou řekl: "Volně dáváš, volně bereš, volně zabíjíš, volně dáváš život." A hluboce se uklonil. Ve 14. kóanu Wu-men-kuanu se setkáváme s Čao-čouem a jeho mistrem Nan-čchüanem: Mistr Nan-čchüan našel mnichy z východní a západní síně, jak se hádají o kočku. Uchopil kočku a řekl: "Všichni poslouchejte! Jestli dokážete něco říct, ušetřím tu kočku. Pokud nedokážete nic říct, uříznu jí hlavu." Nikdo nedokázal říct ani slovo, a tak Nan-čchüan rozťal kočku vedví. Když se toho večera vrátil Čao-čou zvenčí, Nan-čchüan mu řekl, co se stalo. Čao-čou si sundal z nohy sandál, položil si ho na hlavu a vyšel ven. Nan-čchüan řekl: "Kdybys tam byl, ta kočka by byla ušetřena." V 31. kóanu Wu-men-kuanu je tento příběh: Jeden mnich se zeptal staré ženy: "Kudy se jde na horu Tchaj?" Stařena odpověděla: "Jděte přímo." Když mnich ušel několik kroků, dodala: "Takový dobrý, ctihodný mnich, a i on si odchází jen tak." Když se o tom doslechl Čao-čou, řekl: "Počkat! Půjdu a podrobně pro vás vyslechnu tu stařenu." Příštího dne tam Čao-čou šel, položil jí tutéž otázku a ona mu dala stejnou odpověď. Když se vrátil, prohlásil před svým shromážděním: "Zkoumal jsem a prohlédnul pro vás tu stařenu z hory Tchaj." Čao-čou řekl: "Nerad slyším slovo Buddha." Jeden mnich se zeptal: "Jak tedy potom bude Vaše Ctihodnost vyučovat?" Čao-čou zvolal: "Buddha! Buddha!" Jindy se ho nějaký mnich zeptal: "Co je to Buddha?" Čao-čou řekl: "Ten na oltáři." Mnich se zeptal: "Ten na oltáři je jen hliněná figurka. Co je Buddha?" Čao-čou řekl: "Ten na oltáři!" Mnich se zeptal Čao-čoua: "Jak osamělý je vrchol hory Sumeru?" Čao-čou řekl: "Nemohu zodpovědět tvoji otázku." Mnich se zeptal: "Proč nezodpovíte moji otázku?" Čao-čou řekl: "Obávám se, že kdybych ji zodpověděl, dopadl bys na plochou zemi." Mnich se zeptal mistra Čao-čoua: "Jak mám meditovat, abych dosáhl realizace?" Čao-čou povstal a řekl: "Musím se jít vyčůrat." Po několika krocích se zastavil a řekl: "Vidíš, taková jednoduchá věc a přesto ji musím vykonat sám." Čao-čou se jednou zeptal nového mnicha: "Byls už tady někdy dříve?" Mnich odpověděl: "Ano, pane, byl jsem tu." Mistr řekl: "Vezmi si šálek čaje." Později přišel jiný mnich a mistr mu položil tutéž otázku: "Byls už tady někdy?" Tentokrát byla odpověď právě opačná: "Nikdy dříve jsem tu nebyl." Starý mistr odpověděl: "Vezmi si šálek čaje.", právě tak jako v prvním případě. Jiný mnich se potom ptal mistra: "Jak to, žes nabídl oběma šálek čaje a nehleděls na to, co mniši odpověděli?" Starý mistr zvolal: "Ó mnichu!" Na to hned mnich odpověděl: "Ano mistře!" "Vezmi si šálek čaje.", pravil Čao-čou. Mnich se žádostivě ukláněl před Buddhou a Čao-čou ho zato udeřil. Mnich řekl: "Není hodno chvály, když se prokazuje Buddhovi pocta?" "Ano," odpověděl mistr, "ale ještě lepší je, když toho necháš." Jeden mnich nakreslil Čao-čouův portrét. Čao-čou se na něj podíval a řekl: "Je-li ten obraz věrný, můžeš mě zabít. Pokud ne, spal ho." Jeden návštěvník se zeptal Čao-čoua: "Jaké je motto vašeho kláštera?" "Tady není žádné motto." "Ale vy jste opat tohoto kláštera," protestoval návštěvník. "Já nejsem motto. Jediné slovo, které nerad slyším," uzavřel Čao-čou, "je Buddha." Mnich se otázal mistra Čao-čoua: "Když se bezpočet věcí na tomto světě vrátí k Jedinému, kam se vrací toto Jediné?" Čao-čou odpověděl: "Když jsem byl v provincii Sei, měl jsem konopnou košili, která vážila sedm liber." Jednou se někdo zeptal Čao-čoua: "Co znamená Čao-čou?" Mistr odpověděl: "Východní brána, jižní brána, západní brána, severní brána!" Jednou mistr Čao-čou uzavřel sázku se svým žákem Wen-jenem (Ummon Ben´en). Ten, kdo se z nich více poníží, bude vítězem. Mistr Čao-čou řekl: "Jsem osel." Wen-jen řekl: "Jsem zadkem toho osla." Čao-čou řekl: "Jsem trusem toho osla." Wen-jen řekl: "Jsem červ uvnitř toho trusu." Mistr Čao-čou byl zaskočen a nemohl pokračovat, zeptal se tedy: "Co děláš v tom trusu?" Wen-jen odpověděl: "Chladím se před letním žárem!" U kláštera mistra Čao-čoua byl proslulý kamenný most. Cizí mnich se zeptal: "Slyšel jsem už dříve o vašem slavném kamenném mostě, ale nic takového tu nevidím, vidím tu jen prkno." Čao-čou řekl: "Vidíš prkno a nevidíš kamenný most." "Kde je tedy kamenný most?" "Právě jsi po něm přešel," znělá rychlá odpověď. Mnich se zeptal Čao-čoua: "Je řečeno, že Dokonalá Stezka nezná žádné potíže, jediné, čeho se hrozí, je rozlišování. Co je míněno Ne-rozlišováním?" Čao-čou řekl: "Nad nebesy i pod nebesy, já sám jsem Ctihodný." Mnich podotkl: "To je pořád rozlišování." Mistrova reakce byla: "Ach, tento bezcenný chlapík! Kde je to rozlišování?" Řeč Dharmy mistra Čao-čoua: Nedávejte bronzového Buddhu do pece. Nedávejte dřevěného Buddhu do ohně. Nedávejte hliněného Buddhu do vody. Pravý Buddha je uvnitř vaší mysli. To, co nazýváme moudrostí nebo nirvánou, je jednoduše provaz, který svazuje vaše tělo. Dívám se na ně jako na svinstvo. Neklaďte mi žádné otázky. Když přestává tázání, přestává i znečišťování. Z Buddhova hlediska vás nic nepoutá. Když necháte všechny své myšlenky plynout, žádná chyba není možná. Jestliže budete cvičit zazen dvacet nebo třicet let, určitě uskutečníte Buddhovu Dharmu. Jestli se vám to nepodaří, máte můj souhlas, abyste mi usekli hlavu a močili do mé lebky. Všechno je jako sen a honit se za duchy je nejhloupější zaměstnání, jaké si můžete představit. Když se přestanete potulovat sem a tam, bude pro vás všechno v pořádku. K čemu je být jako ovce, která do všeho strká nos a sbírá hubou všechno možné smetí? Když jsem byl u Š´-tchoua, vždycky když se ho někdo na něco ptal, říkával: "Zavři pusu, žádný psí štěkot." Když je tu připoutanost k "já", je tu smetí. Když zapomeneme na tohle "já", je tu čistota. Jestliže jste jako pes a snažíte se pořád něco podržet v tlamě, jak byste kdy mohli porozumět buddhismu? Každá lidská bytost hledá Cestu, a přece v tom množství není ani jedna upřímná osoba. Chcete-li skutečně být Buddhovými žáky, dávejte pozor, abyste nevyléčitelně neonemocněli ve své vlastní mysli. Objevení se našeho světa nezvětšilo Dharmu, jeho zmizení ji nezmenší. Od té doby, co jsem poprvé narazil na toho starého muže (Čao-čou sám), jsem se nikdy nesetkal s nikým než se sebou. Nemá smysl hledat tohoto pravého člověka ve vnějším světě, existuje tady a teď. Především se s ním nezapomeňte setkat. (další odkazy na Čao-čou Cchung-šena » Nan-čchüan Pchu-jüan, Sin-sing Jen-jang, Lin-ťi I-süan, Ťia-šan Šan-chuej, Tchou-c´ Ta-tchung)