# WU-MEN-KUAN Wu-men Chuej-kchaj (Ohrada bez brány) Předmluva 1. 2. 3. 4. 5. 6. 7. 8. 9. 10. 11. 12. 13. 14. 15. 16. 17. 18. 19. 20. 21. 22. 23. 24. 25. 26. 27. 28. 29. 30. 31. 32. 33. 34. 35. 36. 37. 38. 39. 40. 41. 42. 43. 44. 45. 46. 47. 48. doslov, upozornění 2. část 17. kóan Čung Kuo-š´ zavolal třikrát na svého služebníka, a jeho služebník třikrát odpověděl. Kuo-š´ řekl: "Chtěl jsem ti říci, že jsem k tobě byl nevděčný. Ale skutečnost je taková, že ty jsi nevděčný ke mně." Wu-menův komentář: Kuo-š´ volal třikrát a hlas mu selhával. Jeho služebník odpověděl třikrát, a jeho odpovědi byly naprosto jasné. Kuo-š´ byl starý a cítil se osamělý. Držel hlavu krávy, aby jí donutil jíst trávu. Služebník by si nic nevzal. Lahodná strava nepřitahuje člověka, jenž je plný. Řekni mi, ve kterém bodě tu byla nevděčnost jednoho ke druhému? Když je národ v míru, nadaní lidé jsou ctěni; když dům vzkvétá, děti jsou způsobné. Wu-menův verš: Musíš nosit železný nákrčník bez otvoru; ta kletba přechází na potomky, nesnadná to věc. Chceš-li udržet bránu a uchovat dům, musíš bosýma nohama horu mečů zlézt. 18. kóan Jeden mnich se zeptal Tung-šana: "Co je Buddha?" Tung-šan řekl: "Tři libry lnu." Wu-menův komentář: Stařík Tung-šan dosáhl něčeho ve šklebovém čchanu. Pootevřel trochu obě poloviny své škeble a vystavil svá játra a střeva. Ať je tomu jakkoli, řekni mi: kde vidíš Tung-šana? Wu-menův verš: Vyhrkl: "tři libry lnu!" Slova jsou důvěrná, mysl ještě víc; argumentuješ-li dobře či špatně, jsi člověkem dobra a zla. 19. kóan Čao-čou se zeptal Nan-čchüana: "Co je cesta?" Nan-čchüan pravil: "Obyčejné vědomí je cesta." Čao-čou řekl: "Mám se k němu obrátit či nikoli?" Nan-čchüan: "Když se snažíš k němu obrátit, odvrátí se od tebe." Čao-čou: "Když se nebudu snažit ho najít, jak pak se mohu o cestě dozvědět?" Nan-čchüan: "Cesta nepatří k vědění ani k nevědění. Vědění je zaslepenost, nevědění je nerozlišování. Dosáhneš-li skutečné pravé cesty přes všechny pochybnosti, poznáš, že je tak široká a bez hranic jako velká prázdnota. Jak pak by mohla být správná či nesprávná?" Při těchto slovech došel Čao-čou k náhlému zážitku osvícení. Wu-menův komentář: Dotázán Čao-čouem, Nan-čchüan neztrácel čas ukazováním rozbité dlaždice či roztátého ledu, kde není žádné vysvětlení možné. Ačkoli měl Čao-čou realizaci, mohl to potvrdit teprve po dalších třiceti letech cvičení. Wu-menův verš: Jaro přichází s květy, podzim s měsícem, léto s vánkem, zima se sněhem. Když ti v mysli nevězí jalové obavy, je to tvé nejlepší období. 20. kóan Mistr Sung-jüan se zeptal: "Proč nemůže muž velké síly zvednout nohu?" A posléze opět řekl: "Není to jazyk, čím mluvíme." Wu-menův komentář: Sung-jüan si jistě vyprázdnil žaludek a obrátil na ruby střeva. Avšak není tu nikdo, kdo ho může ocenit. Dokonce i kdyby jej někdo mohl okamžitě ocenit, pokud by ke mně přišel, uštědřil bych mu bolestivou ránu svou holí. Proč? Podívej! Pokud chceš poznat pravé zlato, musíš je vidět uprostřed ohně. Wu-menův verš: Zvedám nohu, kopnutím převracím Oceán vůní; nakláním hlavu, dívám se dolů na Čtyři nebesa dhjány; není místa, kam bych složil celé své tělo - prosím, zde si doplňte poslední řádek. 21. kóan Mnich se zeptal Jün-mena: "Co je Buddha?" Jün-men odpověděl: "Suchá škrabka na hovna." Wu-menův komentář: O Jün-menovi je nutno říci, že byl příliš chudý na to, aby připravil i to nejprostší jídlo, a příliš zaneprázdněný na to, aby si připravil nějaký plán. Lidé pravděpodobně používají této suché škrabky na hovna, aby s ní podepřeli bránu a dveře. Buddhova Dharma je tak, zajisté, v úpadku. Wu-menův verš: Světlo blesku, jiskry z pazourku; jenom mrkneš očima, a už je to pryč. 22. kóan Ánanda se zeptal Mahákášjapy: "Velectěný ti předal róbu ze zlatého brokátu. Co jiného ti ještě předal?! Kášjapa řekl: "Ánando!" Ánanda odpověděl: "Ano!" Kášjapa pravil: "Strhni stožár před branou!" Wu-menův komentář: Pokud dokážete říci rozhodující slovo, které je důvěrné pro tento případ, pak uvidíte, že setkání na vrchu Grdhrakúta je stále ještě v plném proudu. Nedokážete-li to, pak Vipašjin Buddha stále ještě nedošel pravé jemnosti. o kterou usiluje od nejstarších dob. Wu-menův verš: "Zvolání je dobré, odpověď je vhodná" - kolik se o tom už namluvilo s rozzářenýma očima! Starší bratr zavolá, mladší bratr odpoví - rodinná ostuda; je zde jaro, které nepatří Jin a Jang. 23. kóan Šestý patriarcha byl pronásledován hlavním mnichem Chuej-mingem až k vrcholu Ta-jü. Chuej-neng vida přicházet Chuej-minga, položil róbu a misku na kámen, a řekl: "Tato róba je pouze symbolem Dharmy. Nemělo by se o ní zápasit. Můžeš ji vzít sebou nazpět." Chuej-ming se ji pokusil zvednout, ale bylo to, jako kdyby chtěl pohnout horou. Třesouc se, řekl: "Přišel jsem pro Dharmu, ne pro róbu. Prosím tě, laický bratře, otevři pro mne Cestu". Chuej-neng řekl: "Nemysli dobré, nemysli zlé. Jaká je pravá tvář Chuej-minga, hlavního mnicha, v této chvíli?" V tom okamžiku dosáhl Chuej-ming velikého osvícení. Pot se mu řinul po těle. V slzách se klaněl a přitom říkal: "Kromě těchto tajných slov a tajného významu, je zde ještě něco, co je významnější?" Chuej-neng řekl: "To, co jsem ti právě řekl, není žádné tajemství. Uvědomíš-li si svou vlastní tvář, budeš chápat všechna tajemství." Chuej-ming řekl: "Ačkoliv jsem praktikoval na Chuang-mej s ostatními, nebyl jsem schopen poznat svoji pravou tvář. Nyní, díky tvé přímé instrukci, jsem jako někdo, kdo pije vodu a sám ví, zda je teplá či studená. Laický bratře, vy jste nyní mým učitelem." Chuej-neng řekl: "Jelikož jsme studovali společně pod vedením Chung-žena, nazývejme jeho naším učitelem. Uchovávej pečlivě své poznání." Wu-menův komentář: Je nutno říci, že Šestý patriarcha zde úplně propadl šlechetnosti. Je jako hodná babička, která oloupe čerstvé laiči, vyjme pecku a dá mu je přímo do úst. Pak už žákovi nezbývá, než polknout. Wu-menův verš: Nelze to popsat; nelze to zobrazit. Nelze to dostatečně vynachválit; přestaňte po tom pátrat. Ta Původní Tvář se nemůže nikde skrýt. Až bude zničen svět, ona zničena nebude. 24. kóan Mnich se zeptal Feng-süea: "Když obojí, řeč i mlčení, jsou nedostupné, jak může člověk projít, aniž by chyboval?" Mistr odpověděl: "Vždycky si vzpomenu na Ťiang-su v březnu - křik koroptví, spousty vonných květů." Wu-menův komentář: Feng-süe reaguje jako blesk, vytvářejíc vhodnou cestu k praxi. Ale proč se zaplétá s jazykem předchůdce a neosvobodí se? Jste-li schopni důvěrně pochopit tuto věc, pak se pro vás Cesta otevře zcela přirozeně. A nyní odložte stranou samádhi slov - a vyjádřete se! Wu-menův verš: To nebyl verš v elegantním tónu! Je to vyjádřeno už před vyslovením; jestliže budete jen bezmyšlenkovitě tlachat, pak se dostanete do rozpaků. 25. kóan Jang-šanovi se zdálo, že vešel do Maitréjovy říše a byl uveden ke třetímu sedadlu. Starší mnich uhodil kladívkem do stojanu a řekl: "Dnes bude kázat ten na třetím sedadle." Jang-šan povstal, udeřil do stojanu a pravil: "Pravda Mahájány je mimo Čtyři Poučky a přesahuje Sto Popření. Slyšte, slyšte." Když Jang-šan vyprávěl o svém snu Kuej-šanovi, ten řekl: "Dosáhl jsi stupně mudrce." Wu-menův komentář: Řekněte mi, kázal nebo ne? Otevřete-li ústa, tak jste ztraceni. Nedokážete-li promluvit, pak se zdá, že jste zmateni. Jestliže ani neotevřete ústa, ani je nedržíte zavřená, pak jste 108 tisíc mil daleko. Wu-menův verš: Za bílého dne, pod modrou oblohou, kázal ve snu sen. Absurdní! Absurdní! Podvedl celé shromáždění. 26. kóan Veliký Fa-jen z Ťing-lingu usednul před obědem na svůj stolec, aby kázal před shromážděním. Zvednul ruku a ukázal na bambusové rolety. Dva mniši šli a srolovali je stejným způsobem. Fa-jen řekl: "Jeden získává, jeden ztrácí. Wu-menův komentář: Povězte mi, který získal? A který ztratil? Máte-li oko, které je schopno se dívat, pak uvidíte, kde Národní učitel Čching-liang neuspěl. Musím vás však přísně varovat před spory o ztrátě a nabytí. Wu-menův verš: Když jsou srolovány, veliká obloha je jasná a čistá, ale ta obrovská obloha se stále ještě nevyrovná naší Cestě. Proč neodhodíte úplně tu oblohu? Jinak nepřijde dech větru. 27. kóan Jistý mnich se otázal Nan-čchüana: "Je nějaká základní pravda, která nebyla nikdy vyložena lidem?" Nan-čchüan řekl: "Ano, je." Mnich se zeptal: "Jaká je ta základní pravda, která nebyla nikdy vyložena lidem?" Nan-čchüan řekl: "Není žádná mysl, žádný Buddha, žádné bytosti." Wu-menův komentář: Při této otázce vyčerpal Nan-čchüan okamžitě celý svůj osobní poklad, a poněkud zeslábnul. Wu-menův verš: Úzkostlivá péče maří vaší ctnost; nevyřčená slova mají skutečný účinek; i kdyby se veliký oceán stal polem, vám to nemůže být sděleno. 28. kóan Te-šan navštívil Lung-tchana a se zájmem se jej vyptával dlouho do noci. Již bylo pozdě, a Lung-tchan řekl: "Proč si nejdeš odpočinout?" Te-šan se uklonil a nadzdvihnul závěs, aby mohl odejít, srazil se však s temnotou. Otočil se a řekl: "Venku je tma." Lung-tchan zapálil svíčku a podal ji Te-šanovi. Jakmile ji Te-šan chtěl uchopit, Lung-tchan ji sfoukl. V tom okamžiku došel Te-šan náhlého poznání a uklonil se. Lung-tchan řekl: "Jakou pravdu jsi poznal?" Te-šan řekl: "Od tohoto okamžiku nebudu pochybovat o slovech starého mistra, slavného všude pod sluncem." Následujícího dne usedl Lung-tchan na svůj stolec a oslovil shromáždění: "Mniši, vidím mezi vámi jednoho statečného chlapíka. Jeho tesáky jsou jako mečový strom. Jeho ústa jsou jako mísa krve. Dejte mu ránu a on neodvrátí hlavu. Jednoho dne vyšplhá na nejvyšší vrchol, a tam založí naši Cestu." Te-šan přinesl před dharmovou halu své poznámky k Diamantové sútře, pozdvihnul pochodeň a řekl: "I když jsem pronikl do nejhlubších doktrín, je to, jako hodit vlas do nekonečného prostoru. I když jsem si osvojil všechny tajnosti světa, je to, jako kdyby kapka vody spadla do obrovského údolí." A nato spálil všechny své poznámky. Pak s úklonami opustil svého učitele. Wu-menův komentář: Ještě předtím, než Te-šan překročil hranici své rodné provincie, jeho mysl hořela a jeho ústa prskala. Pln arogance šel na jih rozbít učení o zvláštním předávání mimo sútry. Když došel na silnici na Lin-čou, chtěl si koupit občerstvení u jedné stařeny. Stařena se ho uctivě zeptala: "Vaše Ctihodnosti, co to máte za literaturu ve vaší káře?" Te-šan krátce odvětil: "Mé poznámky a komentáře k Diamantové sútře." Stará žena mu dala návrh: "Chtěla bych vám položit otázku. Zodpovíte-li ji, tak vás obsloužím zdarma, nezodpovíte-li ji, tak vám neposloužím ani za peníze." Te-šan souhlasil. Žena řekla: "Slyšela jsem, že Diamantová sútra praví: ´Minulá mysl nemůže být uchopena, přítomná mysl nemůže být uchopena, budoucí mysl nemůže být uchopena.´ Kterou mysl má tedy Vaše Ctihodnost v úmyslu občerstvit?" Te-šan byl jako němý, neschopný odpovědět. Nepodlehl úplně jejím slovům a zeptal se: "Žije tu někde poblíž nějaký učitel čchanu?" Stařena odpověděla: "Mistr Lung-tchan žije asi půl míle odtud." Přicházejíc k Lung-tchanovi, cítil se Te-šan úplně poražen. Jeho dřívější slova se rozhodně neshodují s těmi pozdějšími, a k Lung-tchanovi vstoupil s pokorou. Mistr byl velmi laskavý a tak Te-šan zapomněl na svou někdejší nadutost. Bylo to, jako když na opilce vychrstnete vědro blátivé vody, aby se probral. Wu-menův verš: Spatřit tvář je lepší, než uslyšet jméno; uslyšet jméno je lepší, než spatřit tvář. Zachoval si nos, ale běda, ztratil své oči. 29. kóan Dva mniši se dohadovali o vlajce na střeše chrámu, která se třepotala ve větru. Jeden řekl: "Vlajka se pohybuje." Druhý řekl: "To vítr se pohybuje." A tak se neustále hádali a nemohli se shodnout. Šestý patriarcha řekl: "Není to ani vítr, ani vlajka, co se pohybuje; je to vaše mysl, která se pohybuje." Oba mniši strnuli hrůzou. Wu-menův komentář: Není to vítr, který se pohybuje. Není to vlajka, která se pohybuje. Není to vaše mysl, která se pohybuje. Jak zde vidíte Patriarchu - učitele? Jste-li schopni nazírat tuto záležitost intimně, tak zjistíte, že oba mniši obdrželi zlato při kupování železa. Patriarcha - učitel nebyl schopen potlačit svůj soucit, a předal se. Wu-menův verš: Vítr, vlajka, mysl se pohybují - vše je tentýž klam; věděli jen, jak otevřít svá ústa; nevěděli však, že upadli do tlachání. 30. kóan Ta-mej se zeptal Ma-cua: "Co je Buddha?" Ma-cu odpověděl: "Tato mysl je Buddha." Wu-menův komentář: Jste-li schopni uchopit pointu přímo, pak nosíte Buddhovu róbu, jíte Buddhovo jídlo, říkáte Buddhova slova, hrajete Buddhovu roli. To znamená, že vy sami jste Buddhou. Ta-mej však svedl některé lidi, aby upadli do formálnosti. Cožpak nevíte, že si musíte po tři dny vyplachovat ústa, řeknete-li jméno Buddha? Jste-li originální, pak budete utíkat, držíce se za uši, když zaslechnete slova: "Tato mysl je Buddha." Wu-menův verš: Modrá obloha a jasný den - již není třeba hledat kolem. "Co je Buddha?", ptáte se. Ukrývaje lup, vyhlašujete svoji nevinnost. 31. kóan Jeden mnich se zeptal staré ženy: "Kudy se jde na horu Tchaj?" Stařena odpověděla: "Jděte přímo." Když mnich ušel několik kroků, dodala: "Takový dobrý, ctihodný mnich, a i on si odchází jen tak." Když se o tom doslechl Čao-čou, řekl: "Počkat! Půjdu a podrobně pro vás vyslechnu tu stařenu." Příštího dne tam Čao-čou šel, položil jí tutéž otázku a ona mu dala stejnou odpověď. Když se vrátil, prohlásil před svým shromážděním: "Zkoumal jsem a prohlédnul pro vás tu stařenu z hory Tchaj." Wu-menův komentář: Ta stařena věděla, jak sedět ve svém stanu a kout pikle, nepoznala však nechvalně známého banditu. Starý Čao-čou se uměl dovedně vloupat do tábora a ohrozit pevnost na hranici. Přesto mu chybělo vzezření veliké osobnosti. Prozkoumáte-li je zblízka, poznáte, že oba dva chybují. A teď mi povězte, co Čao-čou poznal, když zkoumal onu starou stařenu? Wu-menův verš: Otázka byla stejná - a odpověď byla také stejná; písek v rýži, trní v blátě. 32. kóan Cizinec se zeptal Velectěného: "Nedožaduji se mluveného; nedožaduji se nemluveného." Velectěný jen nehnutě seděl. Cizinec jej pochválil, řka: "Velectěný s jeho velikým soucitem a milostí, rozehnal mraky mých iluzí a umožnil mi vstoupit na Cestu." Pak se uklonil a odešel. Ánanda se zeptal: "Čeho ten cizinec dosáhnul, že tě za to pochválil?" Velectěný pravil: "Je jako dobrý kůň, který cválá i pod pouhým stínem biče." Wu-menův komentář: Ánanda je Buddhův následovník, jeho poznání je však menší, než to cizincovo. A nyní mi řekněte - v čem se od sebe liší - následovník a cizinec? Wu-menův verš: Kráčí po ostří nože, běží po hřebenu ledovce, žádné schody, žádné žebříky, skáče z útesu s rozpřaženýma rukama. pokračování 3. část »