# Základy čchanové praxe Šu-jün Te-čching Předpoklady a porozumění nutné pro započetí praxe zenu 1. Předmět zenové praxe: Předmětem praxe čchanu je prosvětlení mysli odstraněním nečistot a nahlédnutí do vlastní přirozenosti. Nečistoty mysli jsou nesprávné myšlenky a vazby. Vlastní přirozenost je moudrost a ctnost Tathágaty. Moudrost a ctnost Buddhů a cítících bytostí nejsou odlišné jeden od druhého. Zkušenost této moudrosti a ctnosti je za dualitou, rozlišováním, špatným myšlením a lpěním. To je buddhovství. Nedosáhneme-li toho, jsme pouze obyčejnými cítícími bytostmi. Předpokladem čchanové praxe je odstraňování znečištění mysli. Buddha Šákjamuni učil tento předmět velmi podrobně. Jeho nejjednodušší a nejpřímější učení je ve slově "zastavit", použité ve výrazu "zastavení je bódhi". Od časů, kdy Bódhidharma přenesl čchanové učení, do dnešní doby, bylo čchanové učení větrem široko a daleko vanoucím, třesouc světem a osvětlujíc ho. Mezi mnoha věcmi které Bódhidharma a Šestý Patriarcha (Chuej-neng) učili ty, kteří k nim přišli studovat, není cennějšího rčení než: "Splň všechny nezbytné podmínky, nenech povstat myšlení". Tento výraz je skutečným předpokladem zenu. Nesplníš-li ho, nedosáhneš konečného cíle zenové praxe, ba dokonce nevstoupíš ani do dveří zenu. Jak můžeš hovořit o praxi čchanu dokud jsi naplněn světem v myšlenkách které přicházejí a odcházejí? 2. Splnění nezbytných podmínek: "Splň všechny nezbytné podmínky, nenech povstat myšlení", to je předpoklad k praktikování čchanu. Nyní když to víme, jak je můžeme naplnit? Nejlepší praktikující, naplněn mimořádnými schopnostmi může zastavit myšlení navždy, splnit podmínku nepovstávání přímo, a zažívat bódhi nepřetržitě. Taková osoba není ničím omezována. Dalším nejlepším druhem praktikujícího je ten, který užívá principu odřezávání a realizuje vlastní přirozenost v původní čistotě. Utrpení a bódhi, sansára a nirvána – to vše jsou nesprávná označení, která nemají co dělat s vlastní přirozeností. Všechny věci jsou sny a ilusemi, jako bubliny nebo pouhý odraz. Ve vlastní přirozenosti, v mém těle, čtyři elementy, stejně jako hory, řeky a země sama, jsou jako bubliny na moři, objevující se a mizející, nikdy natrvalo neporušujíc jeho povrch. Nenechte se zajmout vznikáním, trváním, změnou a odplouváním iluzorních jevů, které dávají povstat příchylnosti a odporu, přijímání a odmítání. Pojímejte svoje tělo, jako by bylo mrtvé, a s ním šest smyslových orgánů, šest smyslových objektů a šest vědomí se přirozeně rozplyne. Chtivost, nenávist, nevědomost i láska budou zničeny. Všechno vnímání bolesti, utrpení i smyslových prožitků – hladu, zimy, sytosti, horka, slávy i urážky, narození a smrti, kalamity, prosperity, smůly i štěstí, bezpečí i nebezpečí - se vás nebudou více dotýkat. Dostatečné, pravé zřeknutí se, může být jenom takové, vzdáme-li se všeho navždy. Právě tohle je to, čím je míněno vzdání se všech jevů. Když se zřekneme všech jevů, špatné myšlení skončí, rozlišování znovu nepovstane, a vazby zmizí. Nebude-li už povstávat myšlení, jas vlastní přirozenosti se bude moci úplně projevit. Tímto naplníte nezbytné podmínky čchanové praxe. A další tvrdou prací a nepřerušenou praxí budete schopni osvětlit svou mysl a nahlížet do své pravé přirozenosti. 3. Každý se může okamžitě stát Buddhou: Mnoho praktikujících čchan se ptá na dharmu. Dharma o které se mluví není opravdová dharma. Jakmile se budete snažit věci vysvětlit, skutečný význam bude ztracen. Když pochopíš, že "jedna mysl" je Buddhou, není z tohoto hlediska potřeba více dělat. Vše je již úplné. Všechny rozhovory o praxi a dosažení jsou démonický podvod. "Přímé ukazování mysli, nahlížení do své vlastní přirozenosti a dosažení buddhovství" ukazuje, že všechny cítící bytosti jsou Buddhy. Je-li jednou pravá podstata rozpoznána, zůstáváte v harmonii s prostředím. Mysl zůstává sjednocená celý den, při chůzi, sezení, stání, i když si leháme. To už je Buddha. V tomto stavu není potřeba píle a úsilí. Každá činnost je nadbytečná. Není potřeba se otravovat nadbytečnými myšlenkami či slovy. Stát se Buddhou je nejjednodušší věc. Udělej to. Nehledej sám sebe vně. Vlny osvobození všech cítících bytostí, vyvolané všemi Buddhy, bódhisattvy a patriarchy, nejsou vychloubáním ani nejsou bez základu, prázdné. To je prává dharma. Byla osvětlována znovu a znovu Buddhy a patriarchy. Zavalili nás pravdou. Oni nás neklamou. 4. Výzkum čchanu a kontemplace mysli: Naše sekta se zaměřuje na výzkumný čchan. Účelem praktikování čchanu je "Osvícení mysli a nahlížení do své pravé přirozenosti". Výzkum se také nazývá "Čisté uvědomění vlastní mysli a úplné přijmutí původní přirozenosti". Od časů, když Buddha vzal do rukou květinu a Bódhidharma přišel z východu, metody ke vstupu do dveří dharmy se stále vyvíjely. Mnoho čchanových praktikujících před dynastií Tang a Jung se stali osvícenými pouhým slyšením slova či věty dharmy. Přenos z mistra na žáka probíhal od Mysli k Mysli. Dharma nezůstávala fixní. Každodenní otázky a odpovědi rozvazovaly pouta. Není ničím víc než předpisem pravé medicíny na správnou nemoc. Po skončení Sungské dynastie už lidé neměli tak dobré karmické kořeny jako jejich předchůdci. Nedokázali naplnit vše, co bylo řečeno. Například byli praktikující poučováni "Vzdej se všeho" a "Nemysli na dobré ani zlé", ale nedokázali to udělat. Nedokázali se vzdát všeho, a když nepřemýšleli o dobrém, přemýšleli o zlém. Za takových podmínek neměli patriarchové jinou možnost, nežli použít na boj proti jedům jedy, a tak začali učit metodu kóanů a chua-tchou. Když se někdo začne nořit do chua-tchou, musí ho uchopit pevně, a nepouštět. Je to jako myš, která se snaží prohryzat ven z rakve. Soustředí se na jednu věc. Nezkouší se prokousat na jiném místě a nepřestane, dokud se nedostane skrz. V termínech chua-tchou, předmětem je použití jedné myšlenky na odstranění nespočetných jiných myšlenek. Tato metoda je posledním útočištěm, tak jako když je někdo zasažen otráveným šípem, musí se použít drastické metody na jeho záchranu. Předkové používali kóany, ale praktikující později začali používat chua-tchou. Chua-tchou je kupříkladu: "Kdo to vleče tuto mrtvolu?" "Jaký byl tvůj obličej před tím, než ses narodil?" a "Kdo to recituje Buddhovo jméno?" Je fakt, že všechny chua-tchou jsou stejné. Není na nich nic zvláštního, divného nebo speciálního. Chceš-li, můžeš říct "Kdo to recituje sútry?", "Kdo to recituje mantry?", "Kdo přemůže Buddhu?", "Kdo to jí?", "Kdo nosí tento oblek?", "Kdo to chodí?", "Kdo to spí?". Všechny jsou stejné. Odpověď na otázku "kdo" poukazuje na vlastní Mysl. Mysl je původcem všech slov. Myšlení pochází z Mysli; Mysl je původcem všech myšlenek. Nespočetné dharmy jsou vytvořeny Myslí; Mysl je původ všech dharem. A chua-tchou jsou myšlenky. Před tím, než povstane myšlení je Mysl. Před tím než povstanou myšlenky je původ slov. A tak, noříc se do chua-tchou, kontemplujeme Mysl. Mysl byla před tím, než ti rodiče dali život, a tak, dívajíc se do své původní tváře před svým narozením, kontempluješ Mysl. Vlastní přirozenost je Mysl. Obrátí-li se někdo do sebe aby naslouchal vlastní přirozenosti, obrací se do sebe kontemplujíc mysl. Ve výrazu "Dokonalé osvícení čisté uvědomění", čisté uvědomění je Mysl a osvícení (osvětlení) je kontemplace. Mysl je Buddha. Kdo recituje Buddhovo jméno, kontempluje Buddhu. Kontemplujíc Buddhu, kontempluje Mysl. Zkoumáním chua-tchou "Kdo recituje Buddhovo jméno?" kontemplujeme Mysl. A kontemplováním Mysli kontemplujeme čisté uvědomění. Je to také osvícení Buddhy – přirozenost sama o sobě. Mysl je přirozenost, čisté uvědomění, Buddha. Mysl nemá formu, vlastnosti, směr; nemůže být nalezena na žádném místě. Nemůže být uchopena. Svým původem je Mysl čistá, universálním zdrojem všech dharem. Není uvnitř ani vně, nepřichází ani neodchází. Původně je Mysl čistá Dharmakája. Když se zkoumají chua-tchou, musí praktikující nejdříve zavřít všech šest svých smyslových orgánů a hledat, odkud pochází myšlení. Praktikující se mohou koncentrovat na chua-tchou, dokud neuvidí čistý zdroj mysli, který je prost myšlenek. Dělá-li se to bez přerušení, stane se mysl tichou, klidnou, tiše zářící. V tento moment je pět skandh prázdných, tělo a mysl jsou uhašené, nezbývá již nic. Z tohoto pohledu chození, stání, sezení nebo lehání si se stává nehybným. Když se praxe prohloubí, případní praktikující nahlédnou svojí přirozenost, stanou se Buddhy a utrpení se skončí. Patriarcha Kao-feng (1238-1295) jednou řekl: "Musíš kontemplovat chua-tchou jako když se potápí cihla do hloubky desíti tisíc stop. V sedmi dnech budete osvíceni, jestli ne, můžete mi useknout hlavu". To jsou slova zkušené osoby. Nemluvil do větru. Jeho slova jsou pravdivá. Přestože v současnosti používá mnoho praktikujících chua-tchou, osvícených je málo. To je proto, že v porovnání s praktikujícími minulosti, mají dnešní lidé hluboké karmické kořeny a málo zásluh. A také dnešní praktikující nemají jasno v účelu a cestě chua-tchou. Někteří praktikující hledají od východu na západ, od severu na jih dokud neumřou, aniž proniknou jediným chua-tchou. Nikdy správně neporozumí, ani se chua-tchou nepřiblíží. Drží se pouze formy a slov. Používají svůj intelekt a lnou pouze k vnější formě slov. Chua-tchou je Jediná Mysl. Tato mysl není uvnitř ani vně ani uprostřed. A nebo také, je uvnitř, vně i uprostřed. Je to jako klid prázdného prostoru vládnoucího všude. Chua-tchou nemůžou být sbírány. Nemohou být ani potlačeny. Sebereš-li je, tvoje mysl se začne chvět a stane se nestálou. Potlačuješ-li je, staneš se netečným. Toto počínání je opakem k přirozenosti mysli a není v souladu s Cestou Středu. Praktikující jsou rušeni putujícími myšlenkami. Myslí, že je těžké je zkrotit. Nestarej se o putování myšlenek. Neztrácej energii jejich potlačováním. Vše co musíš udělat je rozpoznat je. Nelni k žádné z toulajících se myšlenek, nesleduj je, nesnaž se jich zbavit. Až přestaneš svazovat myšlenky dohromady, putování myšlenek odejde samo od sebe. přeložil Hugo