# Nalezení soucitu Dae Kwang Z řeči v zenovém centru Providence v Den Buddhova osvícení, 1991 Lidé celé věky psali komentáře k Buddhovu osvícení a využili mnoha různých perspektiv. Ale z hlediska historického není Buddhovo osvícení velmi zajímavé. Není zajímavé ani z hlediska filosofického nebo psychologického. Pokud ale Buddhovo osvícení vstoupí do vašeho srdce a mysli v tomto okamžiku, to je zajímavé! Přemýšlení o osvícení není zajímavé. Velkým významem Buddhova osvícení v tomto okamžiku je "Kdo jsi?" Praktikujeme zen v rámci dvou podstatných otázek, které obě ukazují přímo na utrpení v tomto světě a naši roli v něm. Zaprvé: "Co děláš právě teď?" Jinými slovy: "Co jsi? Čím je lidská bytost? Proč jste na této planetě – právě teď, právě tady? Právě TEĎ!" Za druhé: "Proč děláš to, co děláš?" Buddhovo osvícení se s námi v tomto okamžiku spojuje skrze tyto dvě otázky. Tyto dvě otázky jsou vlastně jednou otázkou: "Co jsi? To je velká otázka života a smrti". Mnoho lidských bytostí je jako lumíci, když běží do moře – páté přes deváté se ženou do zkázy, agonie a utrpení. V lidské historii vystupují do popředí některé velké postavy, které šli jiným směrem, jejichž životy říkají něco jiného. Dvěma jasnými příklady jsou Buddha a Kristus. Lumíci běží na jednu stranu, ale Buddha s Kristem říkají: "Hej, co takhle tudy?" A oni jen tak nemelou pantem, jejich životy ukazují tímto směrem. Podívejme se na Buddhův život blíže. Buddha se narodil do velmi dobrých podmínek. Měl dobrou situaci rodiny, byl bohatý a měl možnost stát se králem – měl všechno. My také máme naše situace a tyto životní situace se stávají naším hnízdem. Všichni jsme si někde vybudovali hnízda krásně vypeříčkovaná našimi "Já-mé-mě" jednoho nebo druhého druhu. Chceme v tom hnízdě zůstat navždy a ještě více si je zajistit. Jednoho dne byl Buddha setřesen ze zdánlivé bezpečnosti svého dobrého postavení, když uviděl nemocného člověka, starého člověka a mrtvolu. Pohled na tyto nevyhnutelné formy lidského utrpení a pomíjivost života tak důkladně zasáhla jeho mysl, že již nemohl setrvat v té pohodlné situaci. Buddha opustil své hnízdo. Opustil domov, aby odpověděl na velkou otázku: "Co je to lidská bytost? Proč tak moc trpíme?" Tato palčivá otázka se stala jediným smyslem jeho života. Neměl odpočinku, dokud neporozuměl, co jsou opravdu lidské bytosti. Stejně tomu musí být s námi. Tak se s námi propojuje osvícení, právě zde v tomto okamžiku. Buddha cvičil po dlouhý čas a pouze se snažil najít odpověď na tuto otázku. Jednou za úsvitu spatřil Jitřenku a zakusil velké rozřešení této otázky. Dosáhl osvícení. Osvícení není konečným bodem, je to vlastně začátek. Buddha opustil domov dvakrát. Jednou, aby vyhledal odpověď na velkou otázku a podruhé, když ze soucitu vykročil do bolesti a agónie tohoto světa, aby jej pomohl ulehčit od utrpení. Jeho dvojí opuštění domova ukazují přímo na dvě základní otázky zenu: "Co děláš právě teď?" To znamená dosáhnout pravdy. A "Proč to dělat?" To znamená jak bude tato pravda fungovat. To znamená soucit. To znamená láska. Tyto dvě součásti, které vytvářejí naši zenovou praxi jsou nalézání pravdy a nalézání naší funkce v tomto světě. Jak můžeme pomoci rozpustit tuto agónii a utrpení? Tyto dvě otázky ukazují přímo na nás od Buddhy Šákjamuniho po dalších dvacet pět stovek let. To je to, co dnes oslavujeme. Lidé vám často řeknou, že nemají rádi zen, protože "je chladný a bezcitný". Všichni máme citovou duši, která se točí kolem věcí nám milých a nemilých. To je naše hnízdo. Máme rádi toto hnízdo, tyto emoce a tyto milé a nemilé věci. Nicméně Buddha učil, že naše duše libostí a nelibostí je zdrojem lidského utrpení. Rádi si pleteme soucit s našim emocionálním hnízdem. Takže něco tady nesedí. Když odejmete libost a nelibost, nestanete se chladnými a necitelnými, získáte soucit. Lidé jsou velmi připoutáni ke svým libostem a nelibostem. Říkáme tomu lpící mysl. Jiným citem, který každý člověk má, je cit k tomuto světu, k utrpení v tomto světě. To je "čistý cit". Soucit je čistým citem. Zen znamená najít v sobě tento soucit. Utrpení vyžaduje odpověď. Této reakci říkáme "soucit". Zen znamená - jak v sobě najít soucit? Soucit znamená spolutrpění z latinských slov "být s" a passio, "trpět". Když někdo spolutrpí, znamená to, že tu není žádné "Já-mé-mě", žádné mé libosti a nelibosti. Pravé "spolutrpění" znamená "spolusjednocení". To je osvícení. Tomu učí Buddhovo osvícení. Buddha dosáhl velkého osvícení, které se k nám dostává skrze tuto linii k zenovému mistru Seung Sahnovi. Naší praxí je udržování mysli nevím, udržování mysli, jaká je před myšlením. Když pozvednete Velkou otázku: "Co jsem?" a hluboce se podíváte dovnitř, objeví se nevím. Toto "nevím" odetíná všechno myšlení. To je Buddhův lék, který nám byl předán. Dneska nám zenový mistr dává užívat ten stejný úžasný lék – tuto medicínu "nevím". Byla jednou jedna izolovaná komunita žijící hluboko v lese. Jednoho dne jeden člen této komunity onemocněl. Všechny tento nemocný velmi rozrušil. Pak onemocněl druhý člověk a měl stejné příznaky. Nemoc začala napadat mnoho lidí z této komunity. Protože tato komunita byla izolovaná a neměla žádného doktora, celkem je to rozrušilo. Nakonec se rozhodli, že vyšlou někoho ven do světa. Tento vyslanec šel najít doktora a ten řekl: "Á, rozumím těmto příznakům. Vím, z čeho jsou ti lidé nemocní". Napsal předpis a dal jej tomu muži, který se pak vrátil do své komunity. Když se vrátil, oznámil komunitě: "Ten doktor rozumí naší nemoci. Ví, co se s námi děje a dal mi tento předpis". Po přečtení předpisu všichni říkali: "Jé, to je úžasné!. Teď máme nějakou naději". Všichni byli velmi šťastní. Dalšího dne vstali a muž, který šel pro předpis, jej vytáhl a znovu jej přečetl. Všichni byli šťastní a říkali: "Jé, tohle je fakt dobrý předpis! Opravdu, tyto léky určitě zaberou, je to jasné". Uběhl i tento den a dalšího dne vstali a muž, který přinesl předpis, jej vytáhl z kapsy a ještě jednou jim ho přečetl. Byli ještě šťastnější. Začínalo jim to konečně docházet. Začínali rozumět, co ten předpis vlastně znamená. Ulehčí se jim od utrpení a celá komunita bude zachráněna. Pak si jeden člověk v komunitě myslel, že je to moc nádherný předpis, tak na něj napsal komentář. Všichni byli moc šťastní, protože ten komentář odhalil o předpisu ještě víc, čemu předtím nerozuměli. A část lidí z této komunity si vlastně myslela, že tento muž by měl být novým vůdcem komunity, protože předpisu rozuměl lépe, než muž, který šel k doktorovi. Pokračovalo to tak dva měsíce… pak všichni umřeli. My tedy máme tento předpis "nevím". Co s tím uděláte? přeložil Won Do