# Š´-tchou Si-čchien (Sekitó Kisen, 700-790) Raný čínský čchanový mistr, žák a pokračovatel v dharmě Čching-jüan Sing-s´a (Seigen Gjóši) a mistr Jüe-šan Wej-jena (Jakusan Igen), Tchien-chuang Tao-wua (Tennó Dógo) a Tan-sia Tchien-žana (Tanka Tennen). Jméno Š´-tchou znamená "Skalní vrcholek", neboť žil na temeni velké skály poblíž kláštera v Cheng-čou. Jako v případě jeho mistra Čching-jüana se o Š´-tchouově životě neví skoro nic. Z pramenů pouze vyplývá, že byl hlavním mistrem slavného čchanového centra, že se vzdělával v horách Cheng-šan v Chu-nanu. Mezi tímto a jiným velkým čchanovým centrem tehdejší doby, jež se utvořilo v provincii Ťiang-si kolem velkého čchanového mistra Ma-cu Tao-iho (Baso Dóicu), panovala čilá výměna. Oba velcí mistři nechali své žáky často putovat mezi oběma centry, aby si mohli prohloubit svou čchanovou zkušenost v mondó a hossenu s jinými mistry. Přitom Ma-cu varoval příležitostně své žáky před "kluzkostí skalního vrcholku", čímž vyjadřoval svou úctu před nezdolatelností čchanového zážitku u mistra Š´-tchoua. A tak se v buddhistických kronikách doby Tchang píše: "Západně od řeky (tj. v Ťiang-si) žije Ma-cu, jižně od jezera (tj. v Chu-nanu) Š´-tchou. Mezi oběma putovali lidé sem a tam a kdo tyto dva velké mistry nikdy nepotkal, zůstal nevzdělancem." Od Š´-tchou se odvíjí historie tří z "pěti škol" čchanu v Číně (goke šičišú). Š´-tchou prý nebyl příliš chytrý, cvičil jen zazen a poklony na skále. Byl vysvěcen již Chuej-nengem (Eno) ve věku šestnácti let. Po jeho smrti cvičil dál poblíž Chuej-nengova hrobu. Jednou šel mistrův hrob navštívit jeden ze starších žáků a uviděl tam Š´-tchoua. Doporučil mu, aby šel za Čching-jüanem, nástupcem 6. patriarchy. Š´-tchou šel tedy navštívit Čching-jüana. Když se setkali, Čching-jüan se ho zeptal: "Odkud přicházíš?" Š´-tchou odvětil: "Přicházím ze Sokei (název Chuej-nengova chrámu)." Potom mistr řekl: "Co jsi přinesl ze Sokei?" Š´-tchou odpověděl: "Přinesl jsem věc, která pokračovala už před Chuej-nengem." V tom dostal Š´-tchou od mistra Čching-jüana ránu holí a úplně porozuměl podstatě pravého učení svého starého mistra. Čching-jüan se podíval na Š´-tchoua a pomyslel si, že je velmi mírný. Š´-tchou se zeptal: "Rozuměl ti mistr Chuej-neng?" Čching-jüan neřekl nic. Š´-tchou se znovu zeptal: "Znáš mou tvář?" Jednou se Jüe-šan zeptal, jak dosáhne osvícení. Š´-tchou odpověděl: "Přitakání nevede k cíli, popření rovněž ne. Když obojí nevede k cíli, co tedy řekneš?" Jüe-šan setrval v přemýšlení, protože neporozuměl smyslu otázky. Š´-tchou ho poslal k jinému mistrovi, před kterého předstoupil se stejným problémem. Tento mistr odvětil: "Někdy nechám žáka, aby zdvihl obočí, nebo aby zamrkal, jindy by to byla veliká chyba." Teď Jüe-šan pochopil. Š´-tchou napsal drobné dílo Cchan-tchung-čchi (Sandokai, dosl. "Shoda rozdílnosti a stejnosti"), které se dosud recituje v čchanových klášterech, především školy Cchao-tung (Sótó). Š´-tchou zemřel ve věku devadesáti let, v pozici zazenu, jeho tělo bylo mumifikováno a zachovalo se dodnes. Za druhé světové války byly jeho ostatky převezeny do Japonska a nyní se nacházejí v klášteře Sódžidži. Výroky mistra Š´-tchoua: "V naší škole stojí realizování buddhovské přirozenosti na prvním místě a nikoli pouhá pobožná cvičení či síly probuzené koncentrací." "Moje učení, jež je dědictvím starých Buddhů, není závislé na meditaci nebo na jakémkoliv horlivém cvičení. Když dosáhnete vhledu jakého dosáhl Buddha, poznáte, že mysl je Buddha, že mysl, Buddha, vnímající bytosti, osvícení a utrpení mají jednu a tutéž podstatu i když mají různá jména." "Píseň poustevny se střechou z trávy" od Š´-tchoua: Postavil jsem chýši z trávy, nic cenného v ní není. Nejdřív se najím, pak se uvolním a zdřímnu si. Když byla chýše hotova, začal růst plevel. Teď už není nová, všude samý plevel. Člověk v chýši tu žije pokojně. Nic ho neobtěžuje - ani venku, ani uvnitř, ani kdekoliv jinde. Nežije tam, kde žijí obyčejní lidé. Nelíbí se mu to, co se líbí obyčejným lidem. Chýše je velmi malá: obsahuje svět. A on září na formu i na podstatu v deseti čtverečních stopách. Bódhisattva velkého vozu má absolutní důvěru. Lidé se musí ptát: spadne chýše nebo ne? Tak či onak, mistr je na svém místě a nesetrvává na severu, na jihu, na východě ani na západě. Mít kořeny v rovném a pevném - nic nemůže být lepší než tohle. Okno zářící pod borovicemi - nefritové paláce a šarlatové věže se s ním nemohou srovnávat. Jenom sedí s pokrytou hlavou, všechny věci v klidu. Takový je tento horský mnich - vůbec neví. Žije tam, kde je, přestal usilovat, aby se osvobodil. Kdo by pyšně vystavoval sedadla, aby získal žáky? Obraťte své světlo dovnitř a prostě jděte domů. Nepředstavitelnému prameni není možné hledět tváří v tvář, ani se mu vyhnout. Setkejte se se starými mistry, přibližte se k jejich učení. Tkejte trávu na chýši, nikdy se nevzdávejte. Nechte míjet staletí, nechte minout sebe sama. Otevřete dlaně a kráčejte, nevinní. Oceány slov, armády interpretací jsou jen k tomu, aby vás vysvobodili z pout. Chcete-li znát nesmrtelného v chýši, neutíkejte z tohoto pytle kůže tady a teď. (Další odkazy na mistra Š´-tchou Si-čchiena » Jüe-šan Wej-jen, Ma-cu Tao-i, Pchang Jün)