# Chuej-neng (Enó, 683-713) 6. patriarcha čchanu v Číně, žák a pokračovatel v dharmě (hassu) 5. patriarchy Chung-žena (Kónin). Chuej-nengovi (v evropských překladech známý též pod jménem Wej-lang, což je jihočínská výslovnost jeho jména) byl udělen čestný titul Liou-cu ta-š´ (Rokuso Daiši), dosl: "Velký mistr Šestý patriarcha". Chuej-neng je jeden z nejvýznamnějších čchanových mistrů Číny, dal čchanu, jenž byl do té doby ještě silně formován tradičním indickým buddhismem, typický čínský ráz a je proto považován za vlastního otce čínského čchanu. Nikdy nepředal v žádné podobě patriarchát na nástupce, a tak zanikl. Chuej-neng měl nicméně několik (přes 40) učedníků a pokračovatelů v dharmě. Od dvou z nich, Nan-jüe Chuaj-žanga (Nangaku Edžó) a Čching-jüan Sing-s´a (Seigen Gjóši) se odvíjejí všechny velké linie předávání čchanu v Číně. Mezi další jeho významné žáky patří Che-ce Šen-chuej (Kataku Džin´e), Jung-ťia Süan-tüe (Jóka Genkaku) a Nan-jang Chuej-čung (Nanjó Ečú). Chuej-neng je považován za autora jediného originálního čínského díla, jemuž byl později přiznán statut sútry, "Sútry Šestého patriarchy přednesené z tribuny dharmového pokladu" (Liuo-cu ta-š´ fa-pao-tchan-ťing), která obsahuje jedny z nejhlubších pasáží v zenové literatuře. Kromě toho se z tohoto díla zvaného zkráceně Tchan-ťing (jap. Dangjó, "Tribunová sútra") dovídáme podrobnosti ze života 6. patriarchy: Chuej-neng podle ní pocházel z chudých poměrů, ztěží se mohl těšit školnímu vzdělání a musel svou ovdovělou matku podporovat sbíráním a prodejem dříví na topení. Přitom jednou zaslechl, jak jeden člověk před domem, kam právě dodal dříví, recituje Diamantovou sútru, a při větě "Nech svého ducha volně plynout, aniž bys ho nějak zdržoval" zažil Chuej-neng osvícení. Od muže se dověděl, že přišel od Chung-žena, a rozhodl se ho navštívit. Když dospěl do kláštera na hoře Chuang-mej, byl představen Chung-ženovi. Chung-žen se zeptal Chuej-nenga: "Odkud jsi, že jsi se mi přišel poklonit na tuto horu? Co je to, co zde hledáš?" Chuej-neng řekl: "Přicházím z Ling-nanu, na jihu. Přicházím z daleka, nehledaje nějakou určitou věc, pouze Buddhovu Dharmu". Chung-žen řekl: "Jestliže jsi z Ling-nanu, pak jsi barbar. Jak by ses mohl stát buddhou?" Chuej-neng řekl: "Ačkoliv se lidé ze Severu a z Jihu liší, v Dharmě nebo v buddhovské podstatě není žádný sever, ani jih. I přesto, že mé barbarské tělo a tvé tělo nejsou stejné, jaký je rozdíl v naší buddhovské podstatě"? Chung-ženem poznal ihned jeho nadání, nechal však Chuej-nenga zprvu pracovat jako pomocníka v klášterní kuchyni, kde štípal dříví na topení a šlapal mlýn na rýži. Uplynulo několik měsíců a Chung-žen cítil, že je třeba zvolit nástupce. Za tím účelem vyhlásil soutěž, řka: "Kdokoliv věří, že je hoden předání, ať složí báseň (gátha), která ukáže jeho porozumění Cestě, a já uznám autora té nejpřesvědčivější básně za příštího mistra naší linie." Všichni mniši věřili, že vůdce shromáždění Šen-siou (Džinšú) má nejhlubší vhled ze všech, a tak nikdo jiný nic nenapsal. Šen-siou si však nebyl jistý svým poznáním. Proto napsal báseň anonymně na stěnu, která byla připravena pro malbu. Bude-li to schváleno, tak předstoupí a ohlásí své autorství. Nebude-li to schváleno, neřekne nic. A tak napsal: "Toto tělo je stromem Bódhi a mysl je jako čisté zrcadlo. Neustále pečlivě otírám zrcadlo, aby se na něm neusazoval prach." Chung-žen pochválil tuto báseň a řekl všem mnichům, aby si ji zapamatovali. Neřekl však nic o tom, že by její autor měl být jeho nástupcem. Když Chuej-neng pracující v kuchyni uslyšel jednoho mnicha recitovat onu báseň, ihned poznal omezení autorova poznání. Dozvěděv se poprvé o soutěži, nadiktoval vlastní báseň onomu mnichovi, který ji napsal na zeď, pod báseň Šen-siouovu: "Tak jako bódhi nemá strom, zrcadlo jasné nemá rám. Povahou Buddha je stále čist, kdeže je místo a na něm prach?" A přidal další gáthu: "Srdce je tím stromem bódhi, tělo je zrcadla rám, je-li však zrcadlo čisté, odkud prach vymetat mám?" I přesto, že všichni byli překvapeni touto jeho básní, vyvolalo rozruch, když se zjistilo, že ji nadiktoval neznámý laik ze skladiště obilí. Chung-žen poznal hodnotu té básně, avšak z opatrnosti ji smazal pantoflem, dodávaje přitom, že je bezcenná. Pak se odebral na rýžový mlat, zaklepal na dveře a zeptal se: "Je už rýže připravena?" Chuej-neng odpověděl: "Již dávno, jen je třeba ji ještě prosít." Chung-žen pak třikrát poklepal na dveře. Chuej-neng z toho vyrozuměl, že má přijít k patriarchovi v době třetí noční hlídky a vyslechnout jeho učení. Té noci vyložil Chuej-nengovi Diamantovou sútru. Chuej-neng ihned pochopil vnitřní smysl sútry a Chung-žen mu okamžitě předal Bódhidharmovu róbu a misku, jako symboly následnictví. Varoval ho však, že kdyby zůstal v klášteře, žárliví mniši by mu mohli ublížit; pak ho osobně převezl v loďce přes řeku a doporučil mu, aby nadále v skrytu pracoval na svém poznání, ještě než vystoupí na veřejnost jako učitel. Následujícího dne řekl Chung-žen mnichům, co se stalo, a to vyvolalo rozrušení. S jistotou, že jejich starý učitel udělal chybu při volbě onoho mladého laika za svého nástupce, vydali se za Chuej-nengem, aby přinesli zpět vzácné symboly předání. Přes dva měsíce pronásledovali mniši Chuej-nenga. Chuej-ming (Emjó), hlavní mnich, bývalý generál, jenž měl silné tělo i vůli, všechny ostatní předběhl a dostihl Chuej-nenga na vrcholu hory Ta-jü. Jejich střetnutí popisuje 23. kóanu Wu-men-kuanu: Chuej-neng vida přicházet Chuej-minga, položil róbu a misku na kámen, a řekl: "Tato róba je pouze symbolem Dharmy. Nemělo by se o ní zápasit. Můžeš ji vzít sebou nazpět." Chuej-ming se ji pokusil zvednout, ale bylo to, jako kdyby chtěl pohnout horou. Třesouc se, řekl: "Přišel jsem pro Dharmu, ne pro róbu. Prosím tě, laický bratře, otevři pro mne Cestu". Chuej-neng řekl: "Nemysli dobré, nemysli zlé. Jaká je pravá tvář Chuej-minga, hlavního mnicha, v této chvíli?" V tom okamžiku dosáhl Chuej-ming velikého osvícení. Pot se mu řinul po těle. V slzách se klaněl a přitom říkal: "Kromě těchto tajných slov a tajného významu, je zde ještě něco, co je významnější?" Chuej-neng řekl: "To, co jsem ti právě řekl, není žádné tajemství. Uvědomíš-li si svou vlastní tvář, budeš chápat všechna tajemství." Chuej-ming řekl: "Ačkoliv jsem praktikoval na Chuang-mej s ostatními, nebyl jsem schopen poznat svoji pravou tvář. Nyní, díky tvé přímé instrukci, jsem jako někdo, kdo pije vodu a sám ví, zda je teplá či studená. Laický bratře, vy jste nyní mým učitelem." Chuej-neng řekl: "Jelikož jsme studovali společně pod vedením Chung-žena, nazývejme jeho naším učitelem. Uchovávej pečlivě své poznání." Poté mu Chuej-neng poradil, aby se zastavil v Jüan a usadil se v Meng. Nato se Chuej-ming poklonil a odešel. Přibližně po 15 letech života, strávených v ústraní, kde žil mezi lovci, přišel Chuej-neng, jenž stále ještě nebyl zasvěcen jako mnich, do kláštera Fa-sing-s´ (jap. Hóšódži) v Kantonu (mělo k tomu dojít r. 676 nebo mezi lety 685-688), kde se odehrál slavný rozhovor s mnichy, hádajícími se o pohyb větru nebo vlajky, který je zaznamenaný jako 29. kóan Wu-men-kuanu: "Vítr pohyboval chrámovou vlajkou. Dva mniši se kvůli tomu dostali do hádky. Jeden tvrdil: "Je to vlajka, co se pohybuje." Druhý pravil: "Je to vítr, co se pohybuje." Tak se stále přeli a nemohli dojít k žádnému závěru. Chuej-neng pravil: "Není to vítr, ani vlajka, co se pohybuje, ale lidská mysl." Oba mniši byli jati bázní. Jin-cung, dharmový mistr tohoto kláštera, se o tom doslechl a řekl nato Chuej-nengovi: "Laický bratře, zajisté nejste obyčejný člověk. Již dávno mi říkali, že dědic roucha dharmy z Chuang-mej přišel na jih. Nejste to vy?" Nyní se dal Chuej-neng poznat jako Chung-ženův pokračovatel v dharmě a nositel patriarchátu. Mistr Jin-cung mu dal ostříhat hlavu, čímž ho zasvětil za mnicha, a prosil ho, aby se stal jeho mistrem. (Tato příhoda je až pozdějšího data, neboť v nejstarší dochované verzi, tzv. tunchuangské verzi po ní není ani památky.) Tak začal Chuej-neng, nejprve v klášteře Fa-sing-s´ a později ve svém vlastním klášteře Pao-lin-s´ (Hórindži) u Cchao-čchi v blízkosti Kantonu působit jako čchanový mistr a založil tak jižní školu čchanu, zatímco Šen-siou a jeho žáci propagovali severní školu a žádali si pro sebe nástupnictví po 5. patriarchovi. V souladu se schopnostmi svých zakladatelů jižní škola zdůrazňovala, že se osvícení dá dosáhnout v náhlém, intuitivním skoku do světa bezprostředního zážitku, transcendujícího intelekt, zatímco severní škola zastávala názor, že se jedinec může osvícení postupně přibližovat s pomocí intelektuálního osvojení súter. V konfrontaci zastánců "náhlého" a "postupného" osvícení se jižní škola nakonec ukázala jako vitálnější a zatímco severní škola po několika generacích zanikla, dokazuje velký počet osvícených mistrů v nástupnictví po Chuej-nengovi, že mu patriarchát a tím i předávání pravé buddhadharmy nebyly přiznány neprávem. Chuej-nengem, jemuž byl jako "nevzdělanému laikovi" a proti všem zvyklostem náboženské organizace předán patriarchát, byl učiněn rozhodující krok k asimilaci indického dhjánového buddhismu v čínském duchu a k zformování domácího čínského čchanu, ovlivněného přinejmenším stejně silně taoismem jako buddhismem. Ve svém - již několik staletí taoistickými mudrci exemplifikovaném - odmítání pouhé učenosti získané z písem a ve své pro čínský národní charakter typické, s drsným humorem spojené praktické pozemskosti byl to tento čchan jižní školy, z kterého povstaly všechny velké čchanové školy v Číně. Chuej-nengem a jeho žáky a pokračovateli v dharmě počíná "zlatý věk" čchanu v Číně, který v tchangské a po ní následující sungské době přinesl četné vynikající čchanové mistry, jejichž činy a výroky jsou dodnes inspirací a důležitým prostředkem výcviku adeptů na zenové cestě. V Chuej-nengových posledních instrukcích žákům je obsažen zajímavý klíč k dalšímu rozvoji vyučovací metody mondó: "Když se vás někdo dotazuje na bytí, odpovězte ne-bytím. Když se vás táže na ne-bytí, odpovězte bytím. Když se vás bude ptát na věci obyčejného člověka, odpovězte slovy mudrce. A když se vás dotazuje na mudrce, odpovězte mu jako obyčejný člověk. Použitím této metody protikladů ve vzájemném vztahu vystoupí pochopení střední cesty. Na každou otázku, jež je vám položena, odpovězte v termínech jejího protikladu." Jeden žák se jednou zeptal Chuej-nenga: "Mistře, jak můžu projít celou cestu a neuváznout na žádném stupni?" Chuej-neng odpověděl: "Já jsem nikdy po žádných stupních nešel." Žák se zeptal: "Jak tedy můžu dosáhnout osvícení, když jsem nikdy nebyl na prvním stupni?" Chuej-neng řekl: "A na kterém stupni jsi uvázl?" Žák řekl: "Jak bych mohl uváznout na nějakém stupni, když jsem nikdy nebyl na prvním." Chuej-neng řekl: "Mé dítě!" Zeptal se jednou jeden mnich Chuej-nenga: "Kdo zdědil ducha 5. patriarchy?" Chuej-neng odpověděl: "Ten, kdo rozumí buddhismu." Mnich se zeptal: "Tedy jsi ho zdědil ty?" Chuej-neng řekl: "Ne, já ne." Mnich: "Proč ne ty?" Chuej-neng řekl: "Protože nerozumím buddhismu." Chuej-neng vytvořil tajný systém vyučování pomocí 97 symbolů vepsaných do kruhu, který se později využíval ve škole Kuej-jang. (další odkazy na mistra chuej-nenga » Jung-ťia Süan-tüe, Nan-jang Chuej-čung, Nan-jüe Chuaj-žang, Che-ce Šen-chuej)