# Wu-cu Fa-jen (Goso Hóen, 1024-1104) Čínský čchanový mistr linie Jang-čchi školy Lin-ťi, žák a pokračovatel v dharmě Paj-jün Šou-tuana (Hakuun Šutan) a mistr Kchaj-fu Tao-ninga (Kaifuku Dónei), Jüan-wu Kche-čchina (Engo Kokugon), Ta-suia (Daizui) a Fo-jena (Bucugen). S mistrem Wu-cuem se setkáváme v 35., 36., 38. a 45. kóanu Wu-men-kuanu. Wu-cu znamená doslova "Pátý patriarcha"; jmenuje se tak podle hory Wu-cu, jak byla nazvána hora Chuang-mej poté, co na ní působil 5. patriarcha Chung-žen. Wu-cu se stal mnichem v 35. letech. Zprvu studoval sútry a spisy buddhistické jógačárové školy. Jednoho dne jeden z Wu-cuových spolužáků řekl jejich učiteli: "Je-li subjekt a předmět jedním, jak může být poznán fakt?" Učitel odpověděl: "Je to totéž, jako píti vodu a osobně vědět, je-li teplá nebo studená." Wu-cu prohlásil: "Znám teplé a studené, ale nevím o osobním." Jeho učitel nebyl schopen mu to vysvětlit a doporučil mu, aby začal s čchanovou praxí. A tak se toulal od chrámu k chrámu a vyhledával různé čchanové mistry, až nakonec zůstal u Paj-jüna. Tam zažil osvícení, když jednoho dne uslyšel, jak mistr Paj-jün poučoval jiného žáka o kóanu "mu". Později Paj-jün vyslal Wu-cua spravovat mlýn, který patřil jednomu z čchanových klášterů a nacházel se ve městě na úpatí hor, v nichž stál klášter. Po každé, když mniši sešli z hor a ochomýtali se kolem mlýna, Wu-cu je prý pohoršoval flirtováním s mladými ženami, které přicházeli do mlýna. Později Wu-cua proslavily unikátní vyučovací metody, při nichž uplatňoval výpravné příběhy, pestré metafory, zemitou poezii, pronikavé abstrakce a překvapivá tvrzení, jimiž otevíral mysl svých posluchačů. Byl znám svým kritickým postojem vůči soudobým čchanovým institucím. Obvinil je z šíření takových prvků lidského chování a jednání, jež jsou nesmiřitelné s pravými cíli a praktikami čchanu. Wu-cu neváhal upozornit ostatní mistry na nutnost zbavit jejich hledající žáky i těch představ a pojmů, na nichž nejsilněji lpěli. Jen tak je prý dostanou k podstatě čchanu, kterou nelze kategorizovat ani definovat žádným z obvyklých termínů, nelze si ji představit, nelze ji obsáhnout myšlením. Ve Wu-men-kuanu nalezneme tyto čtyři kóany Wu-cua: Wu-cu se otázal mnicha: "Žena Čchien a její duch se rozešli. Která je ta pravá Čchien?" Wu-cu řekl: "Potkáte-li na silnici někoho, kdo dosáhl Tao, nezdravte ho slovy, ani mlčením. Jak ho tedy pozdravíte?" Wu-cu řekl: "Je tomu jako s buvolem, který zdolává ohradu na kraji propasti. Jeho hlava, rohy a čtyři nohy, to vše prošlo skrze otvor. Proč však nemůže projít i jeho ocas?" Wu-cu řekl: "Šákjamuni a Maitréja jsou služebníky jiného. Řekněte mi, kdo je ten druhý?" Výroky mistra Wu-cua: Učitelům čchanu je přikázáno "odehnat oráčovi jeho vola, spořádat hladovému jeho jídlo". Odeženete-li oráčovi jeho vola, čeká ho bohatá úroda, sníte-li hladovějícímu jeho stravu, osvobodíte ho navždy od hladu. Má slova jsou pro většinu lidí jak vítr, zvučící jim v uších. Zaženete-li oráčovi jeho vola, jak mu to zajistí bohatou úrodu? Sníte-li potravu hladovějícímu, jak jej to osvobodí od hladu? V tuto chvíli vám povím, že musíte být schopní odehnat oráčova vola a spořádat potravu hladovějícímu, čímž oběma zasadíte těžkou ránu, nutící jej sáhnout až na dno jejich důvtipu. A pak jim řekněte: "Nikdo není požehnán dvakrát, neštěstí nechodí nikdy samo." Cosi na světě nenáleží ani do sféry obyčejného, ani do sféry svatého. Není to ani v říši klamu, ani v říši pravdy. Neposkvrní-li ani cár mraku velikou jasnost desetitisíců mil, slunce a měsíc na prapůvodním nebi jsou rovněž jasné. Generálům není dovoleno spatřit dlouhý mír, mohou však dlouhý mír zajistit. Studujete-li čchan, hledejte nejprve směr ke konečnému cíli. Naslouchat zvukům a nahlížet formy je nemyslitelné. Měsíc z věčné oblohy svítí každou noc na všechna obydlí a jeho odraz sestupuje do klidného jezera. Kolik lidí to ale ví? Jen málo hledajících dosáhne cíle. Kdy konečně zmizí posuzování? Hovoříš-li o velikosti a malosti na základě slov, hovoříš jako před osvícením. Je jedna cesta k prázdnotě, po níž každý může přijít. Ti, kteří přijdou, zjišťují, že její bohatá rozkoš nepomíjí. Základní mysl nerodí zbytečné plody. Není divu, že tělo vyzařuje světlo. Hovořit věčně o čchanu je jako hledat stopy ryb ve vyschlém říčním dně. (další odkazy na mistra Wu-cu Fa-jena » Jüan-wu Kche-čchin)