# Jüan-wu Kche-čchin (Engo Kokugon, 1063-1135) Čchanový mistr linie Jang-čchi školy Lin-ťi, žák a pokračovatel v dharmě (hassu) Wu-cu Fa-jena (Goso Hóen) a mistr Chu-kuo Ťing-jüana (Gokoku Keigen), Chu-čchin Šao-luanga (Kukjú Džórjú), Ta-chuej Cung-kaa (Daie Sókó) a Sia-tchanga (Šótó). Jüan-wu byl jedním z nejvýznamnějších čchanových mistrů své doby; s mistry jako byl on a asi o 20 let mladší Wu-men Chuej-kchaj (Mumon Ekai), který patří rovněž k tradici školy Jang-čchi, zažil čchan v Číně poslední období rozkvětu, než dharma přenášená patriarchy od srdce-ducha k srdci-duchu přišla do Japonska a tam přežívala, zatímco v Číně pozvolna zanikala. Jako syn rodiny ze S´-čchuanu, jejíž hlavy již po generace byli konfuciánští učenci, učil se už jako dítě nazpaměť konfuciánské klasiky. Již velmi brzy se cítil být přitahován buddhismem a vstoupil do buddh. kláštera, kde se ponořil do studia súter. Když ho jakási nemoc přivedla na práh smrti, pochopil, že pouhá učenost získaná studiem písem ho nepřiblíží živoucí pravdě buddhadharmy, a tak se vydal hledat osvíceného mistra čchanu. Jako unsui putoval do jižní Číny, kde nakonec zůstal u mistra Wu-cua, jemuž sloužil po deset let jako sklepník. I když u Wu-cua dosáhl hlubokého osvícení a obdržel od něj pečeť potvrzení (inka šómei), zůstal nadále až do smrti svého mistra u něj, aby se dále vzdělával. Pak se vydal na sever, kde byl vysokými státními úředníky a nakonec i samotným císařem Chuej-cungem povolán za opata rozličných velkých čchanových klášterů. Dobytí severní Číny Kitany ho zahnalo opět do jižní Číny, odkud se však brzy vrátil do svého rodné provincie, aby tam působil až do své smrti jako čchanový mistr. Jüan-wu je znám především tím, že sestavil do dnešní podoby sbírku kóanů Pi-jen-lu. Použil přitom sbírku 100 kóanů, které byly sebrány, uspořádány a opatřeny příslušnými poznámkami a chvalozpěvy (džu) asi o století dříve čchanovým mistrem Süe-tou Čchung-sienem (Seččó Džúken). Jüan-wu vzal Süe-touův text jako kostru a připojil k němu další části. Kóany z této sbírky pak začal Jüan-wu používat při výcviku svých žáků. Například k 89. kóanu Pi-jen-lu přidává Jüan-wu tento komentář: Kdyby celé vaše tělo bylo oko, stále to nebudete schopni vidět. Kdyby celé vaše tělo bylo ústy, stále to nebudete schopni říci. Kdyby celé vaše tělo bylo mysl, stále to nebudete schopni vnímat. A kdybyste odložili celé tělo stranou, kdybyste neměli žádné oči, jak byste to viděli; bez uší, jak byste to slyšeli? K 12. kóanu Pi-jen-lu, který je identický s 18. kóanem Wu-men-kuanu, přidává Jüan-wu tento komentář: Na otázku ´Co je Buddha?´ odpovídali různí mistři různě. Nikdo z nich však nemůže překonat Tung-šanovu odpověď ´tři libry lnu´ v její iracionalitě, která brání jakékoliv spekulaci. Někteří říkají, že Tung-šan v tom okamžiku právě vážil len, odtud tato odpověď. Jiní soudí, že jelikož si tazatel nebyl vědom skutečnosti, že on sám je Buddhou, odpověděl mu Tung-šan tímto nepřímým způsobem. Takoví lidé jsou jako mrtvoly, neboť jsou naprosto neschopni pochopit živou pravdu. A jsou ještě jiní, kteří považují ´tři libry lnu´ za Buddhu. Co ti pronášejí často za nesmysly! Jüan-wu shrnul tradiční analýzou učební metodu jednoslovných odpovědí mistra Jün-mena takto: Obsahuje celý svět, zastavuje myriády potoků, následuje vlny. Jüan-wu chtěl jednou od svého žáka Ta-chueje, aby mu dal odpověď na kóan, ve kterém jeden mistr řekl: "Bytí a nebytí je jako vistárie obtočená okolo stromu". Po každé, když se Ta-chuej snažil vyjádřit sám sebe, Jüan-wu ho vždy přerušil a řekl: "Tak ne, tak ne." Asi po půl roce se Ta-chuej zeptal svého mistra: "Když si byl se svým mistrem Wu-cuem, vím, že si s ním mluvil o stejném problému a já chci vědět, co ti odpověděl." Když Jüan-wu váhal, Ta-chuej naléhal: "Tehdy si se zeptal před otevřeným shromážděním a nemyslím si, že je špatné, když mi teď řekneš Wu-cuovu odpověď." Jüan-wu už nemohl dále odmítat a řekl: "Když jsem se zeptal svého mistra na prohlášení, týkající se bytí a nebytí, odpověděl mi: ´Žádná malba, žádný náčrt v tom nemůže vykonat spravedlnost!´ Když jsem se dále zeptal: ´Co se stane, když se zlom náhle zlomí a vistárie zvadne?´, Wu-cu odpověděl: ´Jsi chycený ve vlastní pasti!´." Tato Jüan-wuova slova náhle odhalila celé tajemství kóanu před myslí Ta-chueje, a ten úplně pochopil. Nato Jüan-wu řekl: "Teď vidíš sám, že jsem tě nikdy nepodváděl." Báseň mistra Jüan-wua: Odcházím s prázdnýma rukama, a hle! rýč je v mých rukou. Putuji pěšky, a jedu přitom na hřbetě vola. Kráčím-li přes řeku, neplyne voda, ale most. Výroky mistra Jüan-wua: Jestli jsi skutečným člověkem, můžeš rozhodně odvést rolníkovi jeho vola, anebo sebrat jídlo hladovému. Lidské životy jsou formovány okolnostmi. Není nutno zříci se činnosti a hledat klid, stačí, když se vnitřně vyprázdníte a přitom žijete ve vnější harmonii. Pak naleznete mír uprostřed hlučného pohybu světa. Pro ty, kteří mají upřímný zájem a dokonalejší vhled, není obtížné nalézt v čchanu tisíce porozumění na první poslech. Tvůj postoj musí být pevný a neměnný, přesný a jistý. Ovládneš-li se a budeš mistrem, vytvoříš jednotu ve všemožných situacích jako prázdný prostor bez překážek. Dalekosáhlá a otevřená jasnost v tobě se nesmí měnit, musí být pevná za všech časů. Jen tak nalezneš mír. Nejobtížněji se napravuje poloupečený čchan, kdy se žák spokojil s klidnou nehybností, kterou pokládá za konečnou pokladnici, hýčká si ji v srdci a bez přestání si je svého zisku vědom. Prochází pak světem s trsem zmatených znalostí a polopochopení, tvrdí, že je vidoucí a že bal schválen čchanovým učitelem. Přitom jen pěstuje své sobectví. Je psáno, že kdo chce zabíjet, musí mít meč, který zabíjí. A kdo chce dávat život, potřebuje meč, jenž dává život. Poté, co byli zabiti, mají být lidé navráceni k životu a poté, co byli navráceni k životu, mají být zabiti. Užívá-li se jedna z těchto činností bez druhé, dochází k porušení rovnováhy. Pociťuješ-li zdržení způsobené překážkami, propadls falešným představám. Nechť je tvá mysl čistá a volná jako vesmír, jako zrcadlo, jako slunce v oblacích. Pokud jsi volný a nezávislý, potom tě nic nesvazuje, takže nehledáš osvobození. Prožívaje proces čchanu, stal ses jednotou. Není světských věcí mimo buddhismu a není buddhismu mimo světské věci. Zřekni se závislosti úplně na všem, ať čistém nebo nečistém. Smysluplnost a nesmyslnost, zrak a slepota jsou jenom sněhové vločky na rudě rozpálených kamnech. Naleznou-li na tobě spoustu chyb a chtějí tě ukázat v nejhorším světle, hrubě tě urážejí a plýtvají svou zlobou, učiň krok stranou a bedlivě pozoruj. Nehýčkej v sobě nenávist, neměř s nimi své síly a nebuď rozzlobený, vzteklý či vyčítavý.A nevšímej si řečí, tvař se, jako bys jejich ústrky neviděl a neslyšel. Zlověstní škůdcové pak sami časem zmizí. Kdyby ses začal přít, pak zlá slova a nadávky poputují od tebe k nim a zpět a zase zpátky a konce tomu nedohlédneš. Bódhidharma nikdy nehlásal nijaké tajné duchovní nauky; jen ti lidé, kteří nemají tušení, co to všechno znamená, hledají pravdu mimo sebe. Jaká bída, když to, co hledají, zašlapávají vlastníma nohama. Vidíme to a přece je to neviditelné. Slyšíme to a přece to nelze slyšet. Mluvíme o tom a přece je to nevyslovitelné. Víme to a přece to nelze poznat. Ptám se tedy, jak se to může dít?