# Han-am Čung-won (1876-1951) Korejský zenový mistr školy Čogje, žák a pokračovatel dharmy Kyong-Ho Seong-Wua. Na rozdíl od svého mistra, který kladl důraz pouze na kóanovou meditaci a měl za to, že k probuzení mohou vést i křivolaké cesty porušování disciplíny, lpěl Han Am na pravidlech mnišského chování. Běh jeho života je dokladem, že svobodné jednání probuzeného mistra je možné i v rámci mnišské disciplíny, ba že v určitém smyslu může být pravé svobody dosaženo právě jejím dodržováním. Mnichem se stal v útlém věku. Ve třiadvaceti se setkal s mistrem Kjong Hoem a pohroužen do meditace prý dosáhl probuzení. Od roku 1914 vyučoval jako Kjong Hoův následovník, roku 1925 působil několik měsíců jako zenový mistr v klášteře Pongunsa v Soulu, ale následujícího roku se vzdal svého místa a uchýlil se do kláštera Sangwonsa v horách Odesan na východě Koreje, kde zůstal až do konce života, plně soustředěn na zenovou meditaci. Roku 1941 byl jmenován prvním patriarchou obnoveného řádu Čogje. Mistr Han Am psal také krátké básně sonsi: Navečer se v údolí zrodil cár mraku, a když se vyjasnilo, měsíc sestoupil na vrchol modravé hory. Všechny věci, všechny jevy jsou odedávna průzračné a svobodné, jenom lidé si sami matou svá srdce. Ani sútry nečtu, ani nemedituji. Sedět proti sobě beze slova - což je to nějaké náboženství? Místa bez půvabu půvabem překypují a v zelených horách rostou nádherné staré borovice. Vidím, slyším, ale je to pouhé zdání. Vše, čeho se zmocňuji svými smysly a myslí, je odedávna prázdné. V místech, která jsou vymetená do posledního smítka prachu, svítí jasný měsíc a vane svěží vítr. Sedím beze slova v hlubokém údolí mezi zelenými borovicemi. Včera v noci měsíc naplňoval nebe. Nač bych se hroužil do meditace? Když mám žízeň, uvařím si čaj, když jsem unavený, jdu spát. Pod nohama modré nebe, nad hlavou hory. Vnitřek, vnějšek a ni prostředek nikdy neexistovaly. Chromý je schopen chůze, slepý vidí. Severní hory beze slov hledí na hory jižní. Rozdělával jsem oheň v kuchyni, když tu zřetelně vidím, jak se podle zákona příčiny a následku projasňuje cesta, po níž jsem až dosud kráčel. Kdyby se mne někdo zeptal na smysl učení, jež přišlo ze západu, řeknu mu, že šumění potoka pod skalou není vlhké.