# Feng-süe Jen-čao (Fukecu Enšó, 896-973) Čínský čchanový mistr školy Lin-ťi, žák a pokračovatel v dharmě (hassu) Nan-jüan Chuej-junga (Nan´in Egjó) a mistr Šou-šan Šeng-niena (Šuzan Šónen). Feng-süe patří k největším mistrům v nástupnictví po Lin-ťi I-süanovi (Rinzai Gigen) a jak již prý předpověděl Jang-šan Chuej-ťi (Kjózan Edžaku) - je důstojným dědicem dharmy Chuang-po Si-jüana (Obaku Kiun), mistra Lin-ťiho. S Feng-süem se setkáváme ve 24. kóanu Wu-men-kuanu a v 38. a 61. kóanu Pi-jen-lu. Feng-süe studoval v mládí konfuciánské klasiky a chystal se k úřednickým zkouškám pro státní službu. To, že v prvním kole neobstál, přineslo změnu do jeho života. Odešel do bezdomoví a vstoupil do buddhistického kláštera, kde se podrobil přísné disciplíně školy Lü-cung a studoval nejprve filozofické spisy mahájánového buddhismu, především učení školy Tchien-tchaj. Prosté filozofické spekulace ho neuspokojovaly, a tak se vydal hledat čchanového mistra, který by ho dovedl k zážitku pravdy nastíněné v písmech. Protože mu ani rozum, pohotovost a sebejistota nechyběly a v dialogu ho nikdo nevyvedl z míry, považoval se příliš brzy již za osvíceného, a bylo potřeba přísného mistra jako byl Nan-jüan, aby mu ukázal hranice a umožnil mu pravý výcvik. Feng-süeův vývoj, který nakonec vedl k osvícení pod vedením mistra Nan-jüana, je obšírně podán ve výkladu mistra Jüan-wua k 38. kóanu Pi-jen-lu. Ve 24. kóanu Wu-men-kuan je popisována tato událost: Mnich se zeptal Feng-süea: "Když obojí, řeč i mlčení, jsou nedostupné, jak může člověk projít, aniž by chyboval?" Mistr odpověděl: "Vždycky si vzpomenu na Ťiang-su v březnu - křik koroptví, spousty vonných květů." (další odkazy na mistra Feng-süe Jen-čaoa » Šou-šan Šeng-nien)