a |
# Rozhovor s mnichem Tae Hye (Z časopisu Paramita, č.51, rok 1994) Jaké existenciální důvody a duchovní motivace Vás přivedly k buddhismu? Už od mládí jsem hledal cestu, která by vedla k harmonizaci intelektuálních, emocionálních a praktických aspektů života; mezi lidmi a přírodou, cestu k pravému štěstí. Buddhismus nabízel tu nejpřijatelnější filozofii a vyšší etiku založenou na nenásilí. Zvláště mi imponoval buddhistický láskyplný přístup ke zvířatům a všem vědomým bytostem. V jednotě života není žádné samostatné já, nezávislé na životě jako celku. Když mi bylo šestnáct, začal jsem se považovat za buddhistu, přestože jsem v té době neznal žádné jiné buddhisty a měl jsem jen několik knih přeložených do finštiny. Jaké máte zkušenosti se studiem a praktikováním Dharmy? Protože ve Finsku neexistovaly žádné buddhistické chrámy, rozhodl jsem se navštívit buddhistická centra v jiných zemích. V roce 1980 jsem zavítal do Lama Institute Tzong Khapa v Itálii, kde jsem setrval několik měsíců. Pochopil jsem, že tibetský tantrismus je pro mou jednoduchou mysl příliš komplikovaný a protože byl společný život v Institutu pro mne velmi poučný, cítil jsem, že chci žít klášterním životem a pokusit se pomáhat lidem jako mnich. Později jsem složil slib novice v Thajsku a v roce 1987 po několika letech na cestách jsem složil mnišský slib v Koreji. V mé meditační praxi se meditace vipassana přirozeně rozvinula k zenu jednotné mysli - dhjáně vrozené podstaty. Mým "domovem" v mém životě v bezdomoví je Songgwan-sa, korejský 1200 let starý zenový klášter. Stejně jako já v něm pod vedením zesnulého Kusana sunima a současného učitele He Kwang sunima praktikovalo mnoho mnichů a mnišek ze Západu. V čem se liší korejský zen od jiných buddhistických škol, zejména od japonského Zenu (Rinzai a Sótó)? Jméno korejské zenové školy - Čogje-son - je odvozeno od "Čogje" - sídla šestého patriarchy Chuej-nenga. "Son" je korejská výslovnost slova "dhjána" - meditace. Škola Čogje reprezentuje původní školu zenu Chuej-nenga, založenou v sedmém století, jež se později značně rozvětvila. Říká se, že pokud chcete vědět, jaký byl zen (čchan) ve staré Číně, měli byste navštívit Koreu, protože starobylý způsob života potulných mnichů a mnišek byl nejlépe zachován v korejských horách. Korejský zen je ve svém duchu méně upjatý než zen japonský. Pravidla meditační síně jsou tu méně formální, zato etické principy jsou zdůrazňovány více. Mniši a mnišky řádu Čogje žijí v celibátu, tak jak to předepisuje vinaja . Stejně jako ve škole zenu Rinzai je nejběžnější formou praktiky pochybování a tázání se (hwadu), ale některé zvyky, jako je například sezení čelem ke zdi, jsou podobné tradici Sótó. Korejský zen není jednosměrný. Kromě metody hwadu se tu také recitují mantry, pozoruje se dech a praktikuje klidná, jasná mysl (jen sezení). Jeho učení jsou z velké části založena na učení čínské školy Lin-ťi (Rinzai). Jaký je klášterní život v korejské tradici? V korejských klášterech žije mnoho různých lidí: postulanti, kteří pracují v kuchyni, novicové a novicky (novicem je člověk tři až čtyři roky), plně vysvěcení mniši a mnišky, praktikující laici a v některých malých klášterech jsou také sirotci nebo staří chudí lidé. "Sunim" je všeobecný výraz pro respekt, vztahující se na mnichy a mnišky. Mnoho noviců studuje několik let Sútry a filozofii v klášterních školách. Po složení závěrečného slibu, může sunim začít období intenzivního zenu v meditační hale nebo práci v klášteře. Někteří na sebe vezmou úkol učit, jiní se specializují na obřady nebo se odeberou do horských pousteven na dlouhá období intenzivních meditací. Život v klášteře se dělí na čtyři roční období: zimu a léto pro období ústraní, jaro a podzim pro jiné činnosti. Během tříměsíčních intenzivních meditací ti, kteří zůstanou v meditačních halách, sedí osm, deset, až dvanáct hodin denně. Ve dnech úplňku nebo nového měsíce pořádají Mistři přednášky o Dharmě. Klášter často navštěvují laici. Účastní se různých činností, podporují klášter dary. Mnoho praktikujících laiků jsou ženy, jedná se hlavně o ženy starší. Intenzivně praktikují zenovou meditaci, recitují sútry a provádí úklony. Co je podstatou meditace? Podstatou meditace je dosažení stavu "ne-mysli ", Buddhovy podstaty, okamžik po okamžiku, být si vědom přítomné chvíle. Zenový mistr Šen-chuej, žák Chuej-nenga napsal: "Sám poznej, že pravá, vrozená podstata je tichá, prázdná a bez charakteristických rysů. Je bez domova a ulpívání a je stejná jako prostor. Není ničeho, čím by nemohla proniknout. Toto je podstata Buddhů. Tato podstata je esencí ne-myšlení." Měli bychom neustále sledovat, co je mysl bez domova, co je klidná mysl bez rozlišování, co je pravé osvobození. Od osvobození je odvozena pravá morálka (etika), pravá meditace a pravá moudrost. Jak se tedy praktikuje v Pagodě? Pagoda je malý, skromný klášter s jedním nebo dvěma mnichy a dvěma kočkami. Spíše než na organizování skupinových zásedů nebo kurzů, se naše aktivity odvíjí kolem denního programu. Lidé, kteří praktikují, se k nám mohou přidat a sdílet s námi náš život, meditace, krátké obřady, práci a studium. Intenzivní praxi většinou zasvěcujeme neděli. Studium se soustřeďuje na čtení a hlubokou analýzu písemností starých mistrů: Chuej-nenga, Chuang-poa, atd. Hosté Pagody musí dodržovat pět pravidel a principy meditativního způsobu života, například nejíst maso a nepít alkohol. Hosté mohou dobrovolně podpořit klášter dary. Jak by se podle Vašeho názoru měl dále vyvíjet buddhismus na Západě? V současné době na Západě již pro laiky existuje mnoho buddhistických center. Nyní by se měl více rozvíjet klášterní život. Žít jako mnich je v Evropě a v Americe obtížné. V některých buddhistických centrech mají mniši více méně funkci hostitelů. Bylo by důležité, aby mniši a mnišky různých škol měli častý kontakt a aby se tímto způsobem vyvinul model pro klášterní život vhodný pro západní svět. Co se týče hlavních buddhistických súter, překlady do západních jazyků se v různých školách liší a nejsou vždy spolehlivé. Myslím si, že by bylo vhodné, aby se mezi různými školami vypracovala jejich jediná a bezchybná verze. Například Sútra Srdce je používána v Číně, Koreji a Japonsku ve stejné verzi (pouze výslovnost se liší). Italské, Anglické a jiné překlady jsou naproti tomu různé. Základ učení osvícených je velmi jednoduchý: být vědomý, pozorovat realitu, jaká je tady a teď. Během 2400 let mnoho buddhistických směrů vyvinulo složité formy doktrín, metod a rituálů. My ze Západu se můžeme navrátit k jednoduchosti našeho původu. Myslím si, že budoucnost buddhismu ve světě bude založena na návratu k původním učením. Ta nejhlubší metoda je ne-metoda ne-školy. S prázdnou myslí tomu můžeme porozumět. přeložila K. H.