# Jak přejít na břeh ne-utrpení Thich Nhat Hanh (Dharmová promluva, 13. srpen 1997, Plum Village, Francie) Dobré ráno, milí přátelé. Dnes je třináctého srpna 1997 a my se nacházíme v Upper Hamlet. Chtěl bych vám dnes vysvětlit poslední z šesti páramit. Praktikováním páramit se můžeme zdokonalit a zdokonalit také náš přechod na druhý břeh. Víme už, že praktikování páramit není těžké, že to zvládnou i děti. Praktikováním páramit můžeme přejít z tohoto břehu na druhou stranu, na břeh vyrovnanosti. Ze břehu hněvu přejdeme na břeh beze hněvu. Ze břehu žárlivosti přejdeme na břeh bez žárlivosti. Pokud víte jak, můžete přejít na druhý břeh opravdu rychle. Je to jen otázka praxe, tréninku a můžete tím pomoci druhému člověku nebo mnoha lidem. Je pěkné přejít proud utrpení společně, ruku v ruce. Takže pokaždé, když chcete přejít a cítíte, že samotnému by to šlo těžko, požádáte někoho, aby vás držel za ruku a proud utrpení přejdete s ním nebo s ní. Když cítíte, že vás popadl vztek a že vás zloba pálí jako oheň, snažíte se jí zbavit. Nechcete zůstat na břehu, kde trpíte zlobou - chcete úlevu, chcete přejít na druhý břeh. Chcete něco udělat. Veslujte na druhou stranu. Ať to je meditace v chůzi, soustředěné dýchání nebo jiná metoda, kterou jste se naučili tady v Plum Village, může se stát tou loďkou, která vás převeze na druhý břeh. Až příště ucítíte, že se vám to na tomto břehu nelíbí, musíte se pevně rozhodnout přejít na druhý břeh. Možná, že řeknete člověku, kterého máte rádi, že už nechcete zůstat na tomto břehu, že chcete přejít na břeh druhý, možná někoho požádáte, aby vám v přechodu pomohl. Toho, co můžeme dělat společně, je opravdu hodně. Sezení a posloucháni zvonění - to můžeme dělat společně, jako dva bratři, dvě sestry, matka a dítě nebo otec a dítě. Můžeme si sednout a praktikovat společně. Znám jednu mladou matku čtyřletého chlapce. Pokaždé, když je syn rozčílený, neklidný nebo nešťastný, vezme ho za ruku a požádá ho, aby si s ní sedl a dýchal s ní. Řekne mu, aby se soustředil na své bříško, na svůj žaludek a aby pozoroval, jak se mu zvedá při nádechu a klesá při výdechu. Takto se spolu třikrát nebo čtyřikrát nadechnou a vždy se potom cítí lépe. Kdyby nechala syna, aby dýchal sám, bylo by to pro něj těžké, protože je ještě malý a sám by to nedokázal. Proto sedí vedle něj, drží ho za ruku a slíbí mu, že budou dýchat spolu. Sám jsem to viděl, viděl jsem tuto matku a dítě dýchat. Ten den jsem s nimi byl na čaji - a chlapeček se mnou chtěl pít čaj - tak jsem mu ho nabídl a moc se nám to oběma líbilo. Najednou se něco stalo a začal být nešťastný a rozčílený a jeho matka ho požádala, aby s ní dýchal. Udělali to přede mnou a oběma to šlo velmi dobře. Takže matka se musela naučit praktikovat se svým dítětem. Otec se také musí naučit praktikovat se svým dítětem. Toto je velmi dobrý návyk, dobrá tradice, manžel se to musí naučit se svou ženou, partnerka s partnerem. Pokaždé, když je jeden z nás nešťastný, musíme mu pomoci, aby mohl přejít na druhý břeh. Musíme ji nebo jeho podpořit. Neměli bychom říci: "To je tvůj problém". Nic takového jako "tvůj problém" neexistuje, problém je problémem nás všech. Pokud trpí jeden, trpí i všichni kolem něj. Když otec řekne dceři nebo synovi: "je to tvůj problém", tak to znamená, že takový otec tohle neví. Nic takového jako "tvůj problém" neexistuje, nikdy není jen tvůj. Protože štěstí není záležitostí jednotlivce, utrpení také není záležitost jednotlivce. Musíte si navzájem pomáhat přejít přes řeku utrpení. Takže až budete příště nešťastní a budete křičet, že už nechcete být nešťastní, možná požádáte svého otce, svou matku, bratry nebo sestry o pomoc. "Prosím tě, pomoz mi, nechci být na tomto břehu, chci přejít na druhou stranu". Pak ti přijdou na pomoc. On nebo ona ti pomohou. Měli byste dobře znát různé metody praktikování. Měli byste vědět, jak se medituje v chůzi, jak se sedí a nadechuje a vydechuje s pozorností zaměřenou na břicho. Můžeme zvonit a společně zvonění naslouchat. Když se cítíte nešťastní nebo rozzlobení, můžete pokaždé naslouchat zvonění. Zaručuji vám, že po třetím zazvonění se budete cítit mnohem lépe. Proto by bylo dobré, aby v každé rodině byl alespoň jeden malý zvonek. Nevím, jestli v obchodech zvonky mají, myslím si ale, že jsou velmi užitečné. Proto vždy učíme děti, které přijdou do Plum Village, jak přivolat zvonění. Když používáme zvonek, pak musí celé rodiny praktikovat společně. Není možné, aby jeden poslouchal zvonění a ostatní mluvili a neposlouchali. Musíme se s rodinou domluvit, že pokaždé, když zazní zvonek, všichni se zastaví - nejen, že přestanou mluvit, ale i myslet - a začnou pozorně vdechovat a vydechovat. Vaše dýchání se po několika vteřinách prohloubí, zpomalí a zklidní. Jste si vědomi, že zatímco pozorně dýcháte a nasloucháte zvonku, přecházíte na druhou stranu. Skutečně přecházíte řeku utrpení. Možná, že si budete moci koupit zvonek někde v čínské čtvrti, Plum Village by měla mít zvonky v obchodě, aby si každá rodina mohla jeden pořídit. Navrhuji, aby každá domácnost, každá rodina měla zvonek a navrhuji, abychom to zařídili tak, aby v každé domácnosti bylo vymezené místo pro praktikování poslouchání zvonku a nádechu a výdechu. Ve vaší domácnosti je místo pro všechno. Je tam místnost pro hosty, pokoj na hraní, jídelna, obývací pokoj. A teď, jako civilizovaná rodina, měli bychom najít další místnost. Budeme jí říkat místnost dýchací. Nebo byste jí možná říkali radši místnost pro praktikování nebo meditační pokoj - místnost obnovy klidu, radosti, vyrovnanosti. Toto je velmi důležité. Máte krásnou místnost pro televizi, ale nemáte místnost pro vlastní klid, vlastní radost, vlastní vyrovnanost. To je škoda. I když jsme chudí, měli bychom to zařídit tak, abychom měli malé místo, prostor v rodině, kam se můžeme uchýlit pokaždé, když trpíme. Toto místo representuje Buddhu, Dharmu a sanghu. Když do něj vkročíme, jsme chráněni pozorností, Buddhou, Dharmou a sanghou. Děti musí o tuto místnost pečovat. Protože podle učení, ve chvíli, kdy vejdou do této místnosti, nikdo na ně nesmí křičet, ani rodiče, protože to je prostor klidu. Můžeš tam najít útočiště, nikdo na tebe nesmí křičet ani tě pronásledovat. Je to jako půda velvyslanectví. Velvyslanecká půda patří příslušenému státu a nikdo ji nesmí jen tak obsadit. Proto by každá domácnost měla mít takový posvátný pokoj. Neměli byste takovou místnost užívat pro nic jiného. Neměli byste v ní hrát šachy, poslouchat rádio ani dělat jiné věci. Tato místnost je pouze pro dýchání, poslouchání zvonku, meditaci, poslouchání dharmových promluv, dharmové diskuse. Tato místnost by měla být pouze pro klid, pro znovuobnovení klidu a radosti. Když víte, že v místnosti někdo praktikuje, měli byste to respektovat a nehlučet. Víte, že když jedete kolem nemocnice s mnoha nemocnými, kteří potřebují klid - netroubíte ani nehlučíte. To samé je třeba aplikovat, když víte, že je někdo v meditační místnosti, v místnosti vymezené pro dýchání. Měli byste se pokusit doma nehlučet. Když je maminka v meditační místnosti, měli bychom vypnout gramofon nebo televizi. To je velmi dobrý způsob praktiky. Pokaždé, když se zlobíš, rozčílí tě to, trpíš a víš, že potřebuješ místnost, kde bys mohl dýchat. Takže na tuto místnost začneš myslet a okamžitě se budeš cítit trochu lépe, budeš vědět, jak si pomoci. Nebudeš akceptovat, že bys mohl pasivně zůstat na tomhle místě a stát se tak obětí svého hněvu a svého utrpení. Proto pomalu vstaneš, pozorně nadechuješ a vydechuješ a pomalu půjdeš směrem k meditačnímu pokoji. "Při vdechu učiním jeden krok, při výdechu druhý." Když lidé uvidí, co děláš, budou tě respektovat: "Tohle je člověk, který přes své mládí ví, jak se chovat ke svému hněvu a utrpení." Lidé se na tebe budou dívat s respektem, přestanou se smát a hlasitě mluvit. Možná, že se také začnou soustředit na dech, aby tě podpořili. Tohle je zmiňovaná praxe. Matka a otec, kteří znají tato učení a kteří vědí jaké to je mít vztek a kteří také vědí, co dělat, když je popadne - taková matka a takový otec přestanou mluvit a začnou nadechovat a vydechovat a budou tě sledovat, dokud neotevřeš dveře a nevejdeš dovnitř. Nadechneš se, když vezmeš za kliku, vydechneš, když dveře otevřeš, vejdeš a klidně za sebou dveře zavřeš. Ukloníš se květině v místnosti - bylo by dobré, kdyby v meditační místnosti byla alespoň jedna živá květina. Ta květina reprezentuje něco čerstvého a krásného, reprezentuje Buddhu v nás. V meditační místnosti není třeba mít hodně věcí. Budete potřebovat květinu a pokud máte hezký obrázek Buddhy, můžete si ho vystavit - pokud ne, květináč postačí. A zvoneček, jeden malý zvonek. Věřím tomu, že až se vrátíte domů, uděláte vše proto, abyste si tuto důležitou místnost vymezili. Ukloníte se květině a usednete. Možná, že máte polštář - dítě by mělo mít svůj vlastní polštář - vy budete potřebovat polštář, který vám odpovídá a na kterém můžete pohodlně sedět pět nebo deset minut. Potom si nacvičte, jak držet zvonek v dlani a potom můžete cvičit nádechy a výdechy, tak jak jste se to tu naučili, pak zazvoníte a znovu budete nadechovat a vydechovat. Toto několikrát zopakujete až do chvíle, kdy se vaše rozčílení zklidní. Když se vám to líbí, můžete tak setrvat déle. Děláte tak něco velmi důležitého - přinášíte živou Dharmu do svých domovů. Protože živá Dharma není dharmová rozmluva. Dharmová rozmluva také není živoucí Dharma. Ta je přítomna v tom, co děláte - když klidně jdete, pozorně dýcháte, když přecházíte přes řeku zloby - to je ta opravdová Dharma a vy, jste to vy, kdo ji uvádíte do praxe, kdo řeku překračujete, a tak si zasloužíte úctu. I vaši rodiče vás musí respektovat, protože ztělesňujete Dharmu, živoucí Dharmu. I já si vás budu velmi vážit. Když vás uvidím, budu vědět, že tak činíte. Znám jednu rodinu ve Švýcarsku, rodinu se sedmi nebo osmi sourozenci, velkou rodinu, která strávila nějaký čas v Plum Village, kde se její členové naučili těmto věcem. Jednoho dne se doma dostali do konfliktu. Obvykle ještě měsíc po návratu z Plum Village můžete doma udržet klidnou atmosféru. Po více něž třech měsících však začne praxe ochabovat. Stanete se méně pozornými a začnete se hádat. Takže toho dne všichni v naší rodině začali mluvit jeden přes druhého - všichni bratři a sestry, kromě té nejmladší. Nelíbilo se jí to, nevěděla, proč se všichni najednou hádají a trpí. Vzpomněla si na zvonek. Stoupla si, natáhla se pro zvonek, nadechla se a vydechla, zazvonila a náhle tu znovu byla pozornost. Všichni se okamžitě přestali překřikovat a začali dýchat a za chvíli všichni vybuchli smíchem a nemohli přestat. Vzápětí se usmířili. To všechno díky nejmladší člence rodiny. Myslím, že jí v té době bylo pět. Dnes jí je čtrnáct a je tu mezi námi. (Zvonek) Pokud jste dospělý člověk, můžete provádět cvičení stejně jako vaše dítě. Pokaždé, když se rozzlobíte na svého muže nebo na svou ženu, na svého bratra nebo dítě, můžete takto cvičit. Místo hádání se a křiku, vstaňte, nadechněte se a za meditace v chůzi odejděte do meditační místnosti. Vaše dítě, manžel, žena to uvidí. Budou vás respektovat, protože ví, že teď budete schopni se se svou zlobou vyrovnat a budete se o sebe umět postarat, mít se rád. Možná se na chvíli zastaví a začnou cvičit. Když jste v meditační místnosti a praktikujete se zvonkem, hluboce mu nasloucháte a soustředěně dýcháte, jedno z vašich dětí se k vám možná bude chtít přidat. Takže zatímco budete dýchat, uslyšíte, jak se pomalu otvírají dveře. Víte, že se k vám přidává někdo z rodiny, možná vaše dítě nebo váš muž nebo žena. Budete se cítit mnohem lépe, že už necvičíte sami, že jste vytvořili sanghu. Zahřeje vás u srdce, když budete vědět, že vám někdo sedí nablízku a začíná dýchat. Možná, že ten samý člověk, co vás tak rozzlobil, po chvíli ucítí, že se k vám musí přidat. Potom znovu uslyšíte, jak se otvírají dveře a vida, přišel a teď sedí blízko vás a jste obklopen dvěma lidmi, které máte ve světě nejraději a společně praktikujete dýchání. Není tu nikdo, kdo by vás mohl vyfotografovat, tohle by byl ten nekrásnější obrázek rodiny. Možná, že nejste namalovaná, že nemáte na sobě ty nejkrásnější šaty, ale v této chvíli jste v té nejkrásnější možné formě bytí, protože všichni víte, jak cvičit. Všichni v tomto momentě ztělesňujete živoucí dharmu. To je něco, čemu je třeba se učit - je to dobrý návyk, dobrá tradice a vy jste pak skutečnými dcerami a syny Buddhy. Chtěl bych mladým lidem předat něco, co se jim možná v budoucnu bude hodit. Jde o dort. O dort, o kterém ještě nic nevíte. Někdy se stane, že se tvá matka a otec dostanou do sporu - a to se někdy stává - nemáš tyto chvíle rád, napětí v rodině, potyčky mezi matkou a otcem. Napětí narůstá a jeden druhému řekne něco nepěkného a ty tím trpíš. Je to jako nebe před bouřkou. Doma je těžká, dusná atmosféra a dítě vždy v takových podmínkách trpí. Také jsem byl malý a trpěl jsem, když byla atmosféra v rodině těžká a dusná. Vy však víte, že se nemáte cítit jako oběť, protože to není zdravé a že byste neměli přetrvávat v takových podmínkách delší dobu. Měli byste něco udělat. Jsou děti, které se pokusí o útěk, jenže jejich byt je příliš malý a navíc v pátém patře a nablízku není žádná zahrada, a tak nemají úniku. Některé děti se zamknou do koupelny, aby se vyhnuly napjatému ovzduší v rodině. Ale i v koupelně je to napětí cítit. Není zdravé být v takovém prostředí. Rodiče nechtějí, aby děti trpěly, ale někdy to nedokáží - dostanou se do napětí, do konfliktu. V takovém případě bych navrhoval, abyste udělali následující: zatahejte za máminy šaty a řekněte: "Mami, v lednici je asi dort". Udělejte jen tohle, je to další mantra, kterou vás učím. Ať už v lednici je dort nebo není, otevřete ústa a po asi třech nadechnutích a vydechnutích řekněte: "Mami, v lednici je dort". Jen to řekněte. Možná, že se stane, že tam dort je. Maminka řekne: "To je pravda. Vynes židle na zahrádku. Uvařím kávu a přinesu pro tebe a pro tátu dort." To řekne a využije příležitosti a odejde do kuchyně. Protože chce také přejít na druhý břeh. Nechce na tomto zůstat navždy a zničit se. Jenže když nebude mít žádnou záminku, tak by bylo neslušné a provokativní, jen tak odejít. Tak jí můžeš pomoci. Řekneš: "Mami, v lednici je asi dort" a ona už bude vědět, co tím myslíš. Říkáš jí, že už nechceš, aby to pokračovalo. Potom, když ti matka odpoví, řekneš "Ano!" a poběžíš. Poběžíš na zahrádku, připravíš židle a utřeš stůl. Máma půjde do kuchyně, uvaří vodu na čaj a požádá tě o pomoc s vynesením dortu na zahrádku atd. Oba budete dělat tyhle věci a spolu cvičit soustředěné dýchání. To je dobré a já na vás oba budu pyšný. Dokážete to. Prosím vás. Otec, který zůstal sám v obývacím pokoji, uvidí, co děláte a protože byl také v Plum Village, bude vědět, že jeho žena a dítě praktikují. Styděl by se, kdyby se k nim nepřidal. Také začne soustředěně dýchat. Možná se k vám přidá na zahrádce a všichni tři budete na druhém břehu za pouhých deset minut. Pokud v lednici nebyl žádný dort, nebojte se, vaše chytrá maminka už na něco přijde. Tak to je ten dort, který jsem vám chtěl dnes předat, dort, který nikdy nezmizí. Takový dort je provždy. Je to jedna z cest, jak praktikovat páramitu - přechod na druhou stranu. Existuje mnoho dharmových dveří. Dharmové dveře - to znamená metody praxe. Meditační místnost je jedněmi dveřmi dharmy, úžasnými dveřmi dharmy. V příštím století, které tu bude už za dva roky, bych chtěl v každé domácnosti vidět meditační místnost, znak civilizace. Pokud jste spisovatel nebo umělec, pokud jste novinář nebo romanopisec, filmař, prosím vás o pomoc. Pokud jste pedagog nebo dharmový učitel, prosím vás o pomoc. V každé domácnosti by měla být meditační místnost, abychom mohli pečovat o své nervy, klid, štěstí. Bez meditační místnosti nemůžeme fungovat. Takže meditační místnost je jedněmi dveřmi dharmy, které musíme otevřít do nového století. Dorty jsou také dharmové dveře. Až uslyšíte zvonek, vstaňte prosím a před tím, než odejdete, pokloňte se ve směru sanghy. (Zvonek) A nyní si povíme o věci poslední - říkáme jí vírja páramitá: vytrvalý růst, nepřetržitá transformace, ráznost. Víme, že při vaření brambor, musíme mít hrnec zakrytý a neměli bychom pokličku odklopovat, protože nám teplo může uniknout. Také musíme pod hrncem udržovat oheň. Pokud oheň vypneme, brambory se nemohou vařit. Po pěti minutách bez ohně nemůžeme očekávat, že se nám brambory budou vařit i kdybychom plamen znovu na pět minut zapálili a pak zase vypnuli. Proto mluvíme o nepřetržitém růstu, vytrvalém praktikování. Vytrvalost, stálost ve cvičení, silná vůle - tomu říkáme vírja. Když mluvíme o vědomí, víme, že jsou semínka, která se musí zalévat a jsou i jiná, která se musí transformovat. Transformaci se naučíme tak, že budeme zalévat semínka pozitivní a zdržíme se zalévání těch negativních. Toto je proces nepřetržitého vývoje. Nejprve si představíme naše vědomí. Tento kruh representuje naše vědomí a jeho spodní část se jmenuje "zásobové vědomí" (álajavidžňána) a část horní se jmenuje "vědomí mysli" (manóvidžňána). (Thay kreslí diagram). Víme, že v našem zásobovém vědomí je mnoho druhů semen, positivních i negativních - rozlišujeme jich přibližně 51 kategorií. Pokud je semeno negativní, naše praktika se bude soustředit na prevenci toho, aby se projevilo v horní části vědomí. Rozpoznáte, že je ve vás negativní semeno a že ho nechcete zalévat, protože by pak mělo šanci se projevit v horní části vašeho vědomí a mohla by se z něj stát mentální formace. Vezmeme si jako příklad semeno zloby. Dokud zůstane v zásobovém vědomí, přežijete to, budete se cítit dobře, usmívat se, budete veselí a snad i šťastní. Podmínkou je však, že toto semeno zloby zůstane v klidu. Jenže pokud někdo přijde a zalije ho, dotkne se ho nebo pokud vy sám ho zalijete, projeví se v rovině vědomí mysli. A tady se nachází zóna energie zlosti a situace se stane značně nepříjemná. Možná, že zloba v horní části vědomí setrvá delší dobu, možná několik minut, půl hodiny nebo celý den, čím déle tam bude, tím více budete trpět. A čím více se projeví, tím silnější se stanou její kořeny. Takže pokud jí dovolíte, aby se projevila, objeví se dvě nevýhody. První, že budete trpět a druhá, že porostou její kořeny. Proto praktikujeme vírju, aby neměla šanci se projevit. Takže, pokud se máte rádi a pokud o sebe pečujete, musíte to zařídit tak, abyste se chránili. Nebudete se jí dotýkat, ani ji zalévat a požádáte své přátele, aby ji nezalévali. "Můj milý, pokud mě máš opravdu rád, nezalévej ve mně negativní zrna. Víš, že mám slabost, že v sobě mám tohle zrno. Pokud ho ve mně budeš zalévat, budu trpět já i ty." Takže, pokud se máme rádi, měli bychom se navzájem dobře znát a měli bychom znát negativní zrna v tom druhém a měli bychom se cvičit v tom, abychom je nezalévali. Toto je praktikování vírji. Měli bychom požádat všechny, kteří nás obklopují. "Milí lidé, znáte mě, znáte mé slabé stránky, znáte zrna ve mně. Tak vás prosím, jestliže mě máte rádi, držte se zpátky a jak nejlépe umíte, chraňte mě a nedotýkejte se, ani nezalévejte negativní zrna ve mně". Musíme podepsat mírovou dohodu. Nepraktikujeme sami, praktikujeme se sanghou a také s lidmi, které máme rádi. Pokud se naše negativní semeno už nějak projevilo, měli bychom vědět, jak se s tím vyrovnat a jak dopomoci tomu, aby se co nejrychleji vrátilo do našeho zásobového vědomí. Protože čím dříve se tam vrátí, tím lépe se budeme cítit, protože tady nebudeme muset trpět dlouho a tam dole nebude mít šanci, aby příliš vybujelo. Toto je první význam vírji. Neměli bychom podporovat, aby negativní vycházelo na povrch. A pokud se již projevilo, musíme učinit vše, co je v našich silách, aby se co nejdříve vrátilo zpět. Za třetí, dobrá jádra. Prosím vás, abyste učinili vše, co je ve vašich silách, aby se projevila ve formě užitečných mentálních formací. Pokud víte, jak se mít rádi, jak o sebe pečovat, pak se dobře podívejte a uvědomte si, že máte v sobě pozitivní zárodky, semena, kterých se vám dostalo od vašich předků, vašich učitelů, vašich přátel. Dělejte, co můžete, abyste jim umožnili projevit se. Protože vědomí mysli je jako obývací pokoj a vy byste si do obývacího pokoje měli zvát pouze milé lidi. Mít krásnou, příjemnou osobu v obývacím pokoji je velmi milé, líbí se vám to. A tak nedovolte, aby vás navštěvovali lidé nepříjemní. Zvěte tam jen milé a krásné lidi. Toto je třetí způsob praktikování vírji. Můžete ji praktikovat jen vy sami. Všechna semena štěstí jsou tady. Máte báseň, máte píseň, máte myšlenky, máte praktikování a pokaždé, když se jich dotknete, vyvoláte je do horní části vašeho vědomí a budete se cítit dobře a budete se snažit je udržet ve vědomí mysli co nejdéle. Vaše mysl je jako televize nebo spíše jako počítač s mnoha harddisky. Toto je obrazovka vašeho počítače a na ní můžete zobrazit vše, co máte na harddisku. Vybírání si toho, co tam zobrazíte - to je praxe. Zobrazujte jen věci, které jsou příjemné. Někdy jsou příjemné věci pod mnoha vrstvami věcí nepříjemných, takže potřebujete pomoci, abyste ty klenoty dostali napovrch. Nechte je na obrazovce svého vědomí co nejdéle. Hudbu, báseň, suvenýr, semínko lásky, zárodek soucitu, zrno radosti - všechna tato pozitivní jádra ve vás by měla být rozpoznána a měli byste se jich dotýkat, měli byste je přivolávat. Požádáte lidi, jimiž jste obklopeni, ty, kteří s vámi sdílí váš život: "Prosím Tě můj milý, prosím Vás, přátelé, jestli vám na mně opravdu záleží, jestli mi opravdu chcete pomoci, rozeznejte má pozitivní zrna a pomozte mi je každý den aktivovat a zalévat." Toto je praktikování lásky. Milovat znamená praktikovat selektivní zalévání semen v druhých i v sobě. Ať už se tu projeví jakékoliv dobré, příjemné semeno, měli bychom se co nejvíce snažit, aby vydrželo co nejdéle. Protože jestliže setrvá dlouho, bude i jeho základ narůstat. Toto je učení abhidhammy, buddhistické psychologie. Budhistická psychologie se zabývá vědomím, zaměřuje se na existenci semen. Bídža je semeno a my jich máme ve svém zásobovém vědomí mnoho druhů. Zásobové vědomí je někdy nazýváno také savabidžaka - souhrn všech zrn. Semena jsou transformována do mentálních formací. Nezdravá semena se tu rodí ve vědomí jako nezdravé myšlenkové útvary. Užitečná, zdravá semena se projevují jako užitečné, zdravé mentální formace. Dobře se proto starejte o svůj obývací pokoj. Pečujte o obrazovku svého počítače a nedovolte, aby se tam zobrazovaly negativní věci. Dovolte a podporujte však, aby se vám tam objevovaly věci pozitivní a udržujte je tam co nejdéle. Toto je vírja páramitá: vytrvalé praktikování, vytrvalý růst, nepřetržitá transformace - mělo by to být to samé. A nyní bychom se měli vrátit k dalším páramitám. (Thay píše na tabuli). První je dána (štědrost). Druhá je prádžňá (moudrost). Toto je šíla (pravidla nebo vnímavý tréning). Toto je dhjána (meditace), jež zahrnuje zastavení se a hluboké zkoumání. A toto je kšánti (trpělivost), kterou v Plum Village překládáme jako kompletnost. Pokud byste se zůčastnili jednoho ze čtyř týdnů v Plum Village, mohli byste se zůčastnit dalších dharmových promluv a pozoruměli byste lépe a hlouběji ostatním pěti páramitám. Ukázali jsme si, jak je šest páramit na sobě závislých. Pokud budete praktikovat důsledně jednu z páramit, budete praktikovat všech šest. Nemůžete porozumět jedné páramitě, dokud neporozumíte i ostatním pěti. Takže nepřetržitá praxe tu znamená soustavné praktikování štědrosti, soustavný trénink všímavosti, soustavné přijímání všeho, co je, soustavné praktikování zastavování se, zklidnění se a hlubokého zkoumání. A soustavné praktikování porozumění. Všech pět je zahrnuto v šesté a to můžete aplikovat na všechny páramity. Jako příklad jsme použili dánu páramitu, protože porozumění je dar, velký dar. Schopnost zastavit se, zklidnit se a schopnost hlubokého vhledu je velký dar. Soustavná, nepřetržitá praxe je velký dar. Praktikování akceptace všeho, což zahrnuje i to, co možná považujete na počátku za nepříjemné, je také dar. Život podle pěti pravidel všímavosti je také velký dar. A tak nemůžeme praktikovat štědrost bez praktikování ostatních pěti páramit. A toto můžeme aplikovat na všechny páramity, proto mluvíme o vzájemné závislosti šesti páramit. Na začátku jsem dětem řekl, že na praktikování dány nejsou potřeba peníze. Můžete nabídnout svůj entusiasmus, svou účast, stabilitu, pevnost a svobodu. To už je hodně. A všechny tyto věci můžete kultivovat praktikováním ostatních páramit. Všech šest páramit má moc převézt nás na druhý břeh, kde už nebudeme trpět. Po nějaké době tréninku se dostanete do stavu, kdy budete moci překonat řeku utrpení velmi lehce a rychle. Musíte si dokonale osvojit praktiku a nebudete už nikdy mít strach. Je to jako umět dělat tofu. Když víte, že už doma není žádné tofu, nebudete se bát. Za několik hodin ho znovu budete mít. Víte, jak ekologicky zahradničit. Víte, že na zahradě máte spoustu plevele. Nebojíte se, protože umíte plevel transformovat na kompost, vůbec se nebojíte. Zatímco transformujete plevel na kompost, můžete být opravdu veselí. A tak se už nebojíme plevele, který máme v sobě, nebojíme se neštěstí ani utrpení. Víme, jak s nimi zacházet, jak je transformovat - a tak je přechod na druhý břeh radostný. Nemusíme při něm trpět. Nemyslete si, že přestanete trpět až na druhém břehu. Tak to není. Příjemný je i samotný přechod. Je to, jako když dítě, které ví, že máme doma meditační místnost, vstane a praktikuje meditaci v chůzi do této místnost. Cítí se už v tom okamžiku lépe, protože zná cestu a ví, co má dělat. A tak když se vycvičíte v šesti páramitách, stanou se z nich návyky, tradice, rutina a pokaždé, když budete chtít přejít na druhou stranu, tak prostě přejdete bez větší námahy. Je to, jako když v chůzi praktikujete meditaci. A nikdy se vám už nestane, že byste se vrátili zpět. Budete trénovat, až dojdete do bodu, kterému se říká "nenávratný stav", vždy budete postupovat kupředu. Toto je význam vírji. Stali jste se mistry technik, cest. Proto se už nikdy nevrátíte do stavu největšího možného utrpení, do stavu, ve kterém jste byli uvězněni předtím. V životě se dějí nepřetržité proměny, stejně jako při zahradničení. Nemůžete očekávat, že vám porostou jen květiny - na zahradě roste i plevel. Toto je smysl života. Ti, kteří trpí, neznají umění přeměny - proto trpí, proto, že v sobě mají plevel a neví, jak ho transformovat. Ale vy znáte umění přeměny, proto přijímáte i své utrpení a jste schopni ho transformovat. Nikdy se nevracíte do stavu, kdy byste byli ochromeni a nevěděli si se svým trápením rady. Pokud se vycvičíte v šesti páramitách, jednoho dne si uvědomíte, že se už ničeho nebojíte. Je to jako mytí nádobí. Samozřejmě, že nádobí musíme používat každý den, musíme jíst a proto ho špiníme. Mytí nádobí je velmi snadné. Máme mycí prostředek, máme vodu a máme čas, víme, jak dýchat a víme, že si při mytí nádobí můžeme zpívat. Takže mytí nádobí už není pro nás problém. Může být pro nás příjemné. A tak se už nevracíme zpátky a to jen proto, že známe cestu, známe páramity, máme prostředky, jak se dostat na druhý břeh. Ve zvonu je několik nezodpovězených otázek. Mám tu dvě nejnovější. "Thay, proč se nemám rád? Nejsem schopen se mít rád." To je jedna otázka. A ta druhá je: "Bez zloby, bez nenávisti, jak bych mohl mít sílu bojovat za spravedlnost ve společnosti? Jak mohu opravdu milovat své nepřátele? Když milujete své nepřátele, v čem nacházíte sílu pro boj? Pokud přijmete své nepřátele takové, jací jsou, to pak neděláte nic?" Tak tohle jsou ty dva dotazy. Myslím, že spolu souvisí. A také si myslím, že části odpovědí už byly nabídnuty v dharmových promluvách. Abychom poznali opravdový význam toho, že všechno se vším souvisí a našli pravdivé odpovědi na tyto otázky - nejen teoretické, ale i praktické, musíme pracovat sami na sobě, musíme praktikovat soustředěné dýchání, soustředěnou chůzi, hluboký vhled a rozeznat všechna semena. "Proč se nemám rád? Proč je pro mě mít se rád tak obtížné?" Tato otázka sama zahrnuje svou odpověď. Podíváme se na to, co znamená "mít rád" a čemu říkáte "sebe". Máte koncept lásky a koncept sebe, to je ale velmi neurčité. Pokud se dobře podíváte na to, čemu říkáte láska, pokud se dobře podíváte na to, čemu říkáte já, nebudete už to tak cítit. Z čeho je utvořeno já? Z elementů ne-já. Pokud se do sebe dobře podíváte, rozeznáte své ne-já elementy. Pokud se podívám do svého zásobového vědomí, vidím tam semeno nenávisti, semeno strachu, semeno žárlivosti, zároveň tam ale také vidím semeno štědrosti, semeno soucitu, semeno porozumění. Takže tyto zárodky si musí odporovat, bojovat ve mně mezi sebou, jako dobro a zlo, anděl a ďábel. Jak bych pak mohl mít klid? Zdá se, že v sobě máš něco, s čím se nechceš smířit. Je v tobě semeno soudce a kriminálníka, jež je v tobě souzen a oba dva v tobě pracují současně. Proto máš v sobě hlubokou propast, hluboký pocit duality a to je důvod, proč se cítíš sobě odcizený. Nemůžeš se mít rád, nemůžeš se akceptovat. Když se na věci naučíš dívat z úhlu vzájemné souvislosti, poznáš, že všechno je vzájemně propojeno a že plevel slouží pro růst květiny. Před několika dny jsem vám vyprávěl, jak jsem při jedné procházce po Upper Hamlet, když jsem se obdivoval květinám, přírodě, kráse, přišel na místo, kde byl psí výkal. Dětem jsem vysvětlil, že mi to nevadí, protože mám k zemi velkou důvěru. Země je úžasná a má velkou moc transformace a vím, že brzy promění všechno ve výživu pro vegetaci. A tak jsem se i nadále usmíval a vůbec mi to nevadilo. Viděl jsem vzájemnou souvislost těch dvou věcí - květiny a výkalu. Když jsem se díval na jedno, viděl jsem to druhé. To samé můžeme aplikovat na plevel a květiny, na neštěstí a soucit a štěstí. Všechny naše mentální formace jsou organické. Pokud budeme opatrní a budeme umět se s nimi vyrovnávat, budeme schopni přetvořit neštěstí na přesně ty živiny, jež dopomohou růstu naší moudrosti, našeho porozumění, lásky a soucitu. Pokud vy sami si budete vědomi toho, že plevel i květiny spolu-existují, budete schopni akceptovat své negativní stránky, tak jako ekologický zahradník je schopen akceptovat plevel ve své zahradě, protože ví, že ho potřebuje k výživě květin. Už nebudete lapeni v dualistickém pohledu na věci a budete mnohem méně trpět. Když se pak ohlédnete a podíváte se hluboko do svého tzv. já, uvidíte, že je vytvořeno z elementů ne-já. Za to, co v sobě nemáte rádi, nejste zodpovědní jen vy sami. Vaše společnost, vaši rodiče, vaši předkové jsou za to spoluzodpovědni. Předali vám tato semena, protože je neuměli sami rozeznat. Neměli příležitost se naučit, jak je transformovat, proto vám je předali. Vy však dnes máte příležitost je rozeznat, naučit se, jak je transformovat a berete na sebe tento slib, že to uděláte pro sebe i pro své předky, rodiče a společnost. To je slib mimořádného člověka - bódhisattvy. Když tohle pochopíte, nebudete se už ptát: "Proč se nemám rád?" Je možné mít se rád. V Plum Village vám k tomu nabízíme velmi konkrétní cestu. Vaše já se v první řadě skládá z vašeho těla. Máte se rádi tím, jakým způsobem jíte, pijete, odpočíváte, relaxujete. Nemáte se rádi, když tyto věci neděláte, když tělu nedopřejete odpočinek, když své tělo nutíte ke konzumaci věcí, které ho ničí. Jak mít rád své tělo je velmi jasně popsáno v předpisech Plum Village: pozorné stolování, pozorná konzumace, pozorné umožnění tělu si odpočinout a obnovit se. Když přijdeme do Plum Village, musíme se těmto věcem učit. Někdy se nemáte rádi, ničíte se, aniž o tom víte. Buddha řekl, že jsou lidé, kteří si myslí, že se mají rádi, ale ve skutečnosti jsou si nepřáteli. Škodí si, ničí se, ale přitom si myslí, že se mají rádi. Ničí se nedostatkem pozornosti při jídle, při pití, při zacházení se svým tělem, svými city, svým vědomím. Když máte nějaký pocit - příjemný, nepříjemný nebo neutrální - víte, jak to rozeznat? Víte, jak ho přijmout? Zklidnit? To jsou procesy lásky. Když přijdete do Plum Village, musíte se naučit metodám rozeznávání, akceptace, zklidňování a transformace. Když se takto máte rádi, máte rádi i ostatní. Máte rádi své předky, máte rádi své rodiče, máte rádi své děti a jejich děti a máte nás všechny rádi tím, že o sebe dobře pečujete a máte rádi sami sebe. Protože vy jste tvořeni námi. Vaše já je utvořeno z ne-já elementů a zahrnuje předky, mraky, nebe, řeku, les a nás. Možná řeknete: "Chci se mít rád, ale neumím to." Pokud porozumíte učení, pokud dokážete podívat se do sebe a na podstatu lásky, poznáte, že láska je závislá na vašem praktikování. Dokud nepraktikujete podle učení, nemáte se ani trochu rádi, a tím, že nemáte rádi sebe, nemůžete mít rádi druhé. Protože sebeláska je současně láska ke druhým. Ve chvíli, kdy se budete umět pozorně nadechnout a usmát se, budete se cítit lépe a člověka, který je před vámi nebo za vámi, učiníte také šťastnějším. A když mluvíme o nenávisti, jde o to samé. Říkáte, že ve světě je spousta nespravedlnosti a že druzí dělají strašné věci a ničí se, ničí vás a ničí svět a že je dobré se na ně hněvat. Ale kdo jsou oni a kdo jste vy? Cítíte, že musíte něco udělat, abyste pomohl světu, společnosti, ale kdo je svět, kdo je společnost? Když vidíte malé delikventy, děti zapletené do drog, násilí, děti zavřené do vězení, myslíte si, že byste je měl nenávidět nebo mít rád? Měl byste se o ně postarat. Proč se chovají tak, jak se chovají? Proč vyhledávají drogy? Proč nachází východisko v násilí? Proč se staví svým rodičům, společnosti? Musí k tomu mít důvod. Jednoho dne vás možná zabijí, možná použijí pistoli a zastřelí vás nebo vám vypálí auto. Samozřejmě, že se na ně můžete zlobit, můžete s nimi bojovat a jestli máte pistoli, tak je možná budete chtít zastřelit první, než oni zastřelí vás. Ale to jim nepomůže, aby nebyli obětmi společnosti, vzdělávacího systému, svých předků, toho, že o ně nebylo dobře postaráno. Trestání jim nepomůže, musíme jim pomoci nějak jinak. Zabití jim nepomůže. Jednou znásilnil jeden pirát malou dvanáctiletou holku na lodi uprchlíků. Její otec jí chtěl pomoci ale shodili ho do moře a on se utopil. Potom, co byla znásilněna, se ta malá holka tak styděla a tak trpěla - také proto, že její otec byl mrtev - že skočila do moře a utopila se. Takovéto tragédie byly na lodích na denním pořádku. Během války nebylo dne, kdy bychom v kanceláři Vietnamské buddhistické mírové delegace v Paříži nedostali podobné zprávy. Vzpomínám si, že to ráno, co jsem si přečetl zprávu o té dívce, nesnídal jsem a odešel jsem do lesa. Praktikoval jsem meditaci v chůzi, objímáni stromů atd. Protože jsem cítil, že jsem to byl já, kdo byl znásilněný, že já jsem byl to dítě. Nejdříve jsem měl zlost. Ale věděl jsem, že si musím dávat dobrý pozor, protože kdybych dovolil, aby mě tato zloba přemohla a paralyzovala, nemohl bych pokračovat ve své práci pro mír a v péči o oběti války. V té době naše kancelář Buddhistické mírové delegace v Paříži zajišťovala účastníkům mírových jednání přísun pravdivých informací, snažila se zastavit válku a zmírnit utrpení jejích obětí, sirotků a podobně. Zajistili jsme podporu pro více než 8000 válečných sirotků, aby mohli dále žit a chodit do školy. A tak jsme si nemohli dovolit být ochromeni takovými zprávami, které denně přicházely do naší kanceláře, museli jsme proto praktikovat společně. Bez pozorného dýchání, pozorné chůze a soustavné "regenerace" bychom nemohli pokračovat v naší práci, při níž jsme byli podobnými zprávami přímo zaplaveni. Toho večera, při meditaci o mořském pirátovi, jsem se uviděl, jak se rodím v jedné rybářské pobřežní vesnici v Thajsku. Viděl jsem, jak jsem se narodil do rodiny chudého rybáře, můj otec byl velmi chudý. Má matka byla také velmi chudá. Bída nás pronásledovala po několik generací. Můj otec se každý večer opíjel, protože jeho práce byla tak těžká a vydělával tak málo a pokaždé, když se opil, zbil mě. Má matka neuměla číst a psát, neuměla vychovávat děti, a tak se ze mě stal kriminálník, hrál jsem si s ostatními podobnými dětmi z vesnice na thajském pobřeží. Už ve věku dvanácti let jsem následoval svého otce na moře a pomáhal jsem mu při rybolovu. Viděl jsem děvčata a chlapce oblečené do krásných šatů, děti, které jezdily do školy v krásných automobilech a cítil jsem, že já nikdy takový život mít nebudu. Dnes jsem sám rybářem. Mám svou rybářskou loď a včera mi někdo řekl, že běženci s sebou často mají zlato a že když tam pojedu jen jednou a zlato jim vezmu, budu se moci vymanit ze své chronické chudoby a budu mít šanci žít jako jiní lidé. Bez porozumění, bez soucitu, jen s tímto záměrem, rozhodl jsem se s tím člověkem jet na moře jako pirát. Když už jsme byli na moři a já viděl ostatní piráty, jak okrádají a znásilňují tu dívku, cítil jsem, jak ve mně tato negativní semena také silně pracují - v dohledu nebyl žádný policista, měl jsem volnost dělat si tu, co chci, nikdo mě přitom nesledoval - a tak se ze mě stal námořní pirát a znásilnil jsem dvanáctiletou a ona skočila do vody. Nikdo o tom neví. Já mám teď nějaké to zlato. Takže, kdybyste v té chvíli na té lodi byl a měl pušku, mohl jste mě zastřelit. Byl bych mrtev. Ano, zemřel bych a to by byl konec mého života. Mohl byste mě zastřelit, to ano, a zamezit tak tomu, abych znásilnil tu dívku, ale nemohl byste mi pomoci. Od mého narození až do mých osmnácti let mi nepomohl nikdo. Nikdo se nepokusil mi pomoci - žádný učitel, žádný politik, nikdo nikdy neudělal nic, aby mi pomohl. Má rodina je už několik set let uvězněna v chronické bídě. Jsem mrtev, ale nepomohl jste mi. Během meditace jsem viděl toho námořního piráta. A uviděl jsem také, že každnou noc se na pobřeži Thajska narodí chudým rybářům 200-300 dětí. Viděl jsem velmi jasně, že se ještě nikdo nepokusil jim pomoci a že ve věku osmnácti let budou mnozí z nich piráti. Pokud byse se narodil do situace námořního piráta, kdybych se já narodil do podmínek toho piráta, vy i já bychom se mohli stát v osmnácti námořnimi piráty. Když jsem toto uviděl, v srdci mi začal pučet soucit a já jsem najednou toho piráta přijal. Musíte jim nějak pomoci, jinak se z nich stanou námořní piráti. Zastřelit je můžete, ale to problém nevyřeší. Zavírání lidí, kteří berou drogy a páchají násilí je v pořádku, ale není to to nejlepší, co by se dalo udělat. Jsou i lepší věci. Můžete udělat mnoho pro to, abyste tomu zamezili a to je práce z lásky. V nepříteli můžete viděl milovaného člověka. To neznamená, že bych dovolil, aby i nadále pokračovali ve zločinu, v násilí a v ničení. Udělal bych vše pro to, abych zamezil ubližování, ale to mi nepřekáží v tom, abych je měl rád. Soucit je jiný druh energie. Říkáte, že zlost je ohromný zdroj energie, který vás nutí k jednání. Avšak hněv ve vás zatemňuje čistou mysl, zamezuje vaší prozíravosti. Hněv vám nemůže dát jasnou mysl a ve vzteku můžete napáchat mnoho zla. Jako rodiče bychom neměli učit své děti, když jsme rozzlobení. Učení našich dětí, když jsme rozčílení, není to nejlepší. To neznamená, že bychom je učit neměli, ale měli bychom to dělat jen když jsme klidní. Neučíme s energií zloby, učíme jen s energií lásky, soucitu. Toto je aplikovatelné na námořní piráty, na lidi, kteří ničí životy. Musíme jednat, ale neměli bychom jako pohonnou látku užívat energii zloby. Musíme užívat energii štědrosti, energii soucitu. Výjimečné bytosti, jako Buddha nebo Ježíš Kristus, znali moc soucitu a lásky. A mezi námi jsou lidé, kteří jsou pro lásku schopni trpět nebo i zemřít. Prosím vás, nepodceňujte moc soucitu, moc lásky. S energií soucitu budete jasnozřiví a budete věci přesně chápat. Když budete přesně chápat, nebudete dělat žádné chyby. Budete motivování láskou, láskou zrozenou z porozumění. (Zvonek) Mnozí z nás jsou motivováni touhou udělat něco pro změnu společnosti, pro nastolení spravedlnosti. Jenže mnozí z nás se po čase znechutí, protože neví, jak pečovat sami o sebe. Myslíme si, že zlo je jen na druhé straně, víme však, že zlo je v nás. Žádostivost, zlost, klam, žárlivost - ty jsou v nás. Pokud nevíme, jak se k nim postavit, jak zmírnit jejich moc a jak napomoci našim pozitivním rysům v růstu, nejsme schopni pokračovat v práci, brzy nás to odradí, budeme zoufalí. Existuje mnoho skupin mladých lidí, kteří jsou silně motivováni touhou po změně ve společnosti, jenže protože neumí pečovat sami o sebe, neumí sami se sebou žít a pracovat v harmonii, po nějaké době to vzdají. Proto je velmi důležité, abychom o sebe dobře pečovali a abychom se potom také naučili nazírat na ostatní nejen jako na kriminálníky, ale zároveň jako na oběti. Samozřejmě bychom měli učinit vše, co je v našich silách a zamezit jim v ničení. Ale měli bychom vidět, že jim zároveň musíme pomoci. Měli bychom také být schopni jim to jasně sdělit: "Když budeš dělat to a to, pokusíme se tě přiměřenými prostředky zastavit, ale děláme to z lásky a ze soucitu. Pokusíme se tě zastavit, zamezit tomu, co děláš nám nebo tvým obětem, to ale neznamená, že jednáme z nenávisti nebo zloby. Děláme to z lásky. Pokud budeš vědět, jak jít tímto směrem, s největším nasazením ti v tom pomůžeme, protože chceme, abys změnil směr a vydal se ve směru harmonie, nediskriminace, rovnosti." Musíme to přesně ujasnit, protože v tom člověku máme současně přítele i nepřítele. Nepřítelem jsou pro nás jeho negativní semena, přítelem ta pozitivní. Neměli bychom v něm zabít přítele, jen nepřítele. A abychom to mohli udělat, musíme v něm rozeznat negativní semena a pokusit se transformovat je a nedovolit, aby situace byla i nadále příznivá pro zločin a ničení. Tak tohle je naše strategie, protože pro praxi potřebujete strategii. Potřebujete velkou moudrost a hluboký vhled a potřebujete také hodně soucitu a lásky. V kontextu změn ve společnosti musíme praktikovat společně. Musíme propojit výsledky našeho zkoumání. Abychom uspěli, musíme propojit soucit a vědomosti. Víme, že jen láska, jen soucit a porozumění, může opravdu přinést změnu, protože nenávist nemůže být odstraněna nenávistí. To řekl Buddha v Dhammapadě - nenávist nemůže být odstraněna nenávistí. (Zvonek) přeložila K. H.