PRAVDA KVALITNE

--------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
Na věky věků 
--------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

Evangelium podle štěstíčka

Na počátku je vždy pravda, ujme-li se pravda vyrůstá ve svobodu, ta pak rozkvétá v lásku a láska vydává plody života. 

Každý žijící tvor přichází na svět zkrze neposkvrněné pannenské lůno přírody a otcem jeho vědomí je Duch svatý. Duch svatý je pak přirozené vědomí všech bytostí, darované z lásky stvořitelem, zaručující svobodu vlastního bytí a radost z vlastní existence. Účelem života je tedy oslavit sebe sama. Proto jsme v pravdě svým vědomím všichni Synové Boží. Člověk pak byl učiněn k obrazu Boha, čili jeho vědomí má ve své přirozenosti božské schopnosti. 

Řeklť jsem já byl: Bohové jste, a synové Nejvyššího vy všickni; (Žalm 82.6) 

Odpověděli jemu Židé, řkouce. Pro dobrý skutek tebe nekamenujeme, ale pro rouhání, totiž že ty, člověk jsa, děláš se Bohem. Odpověděl jim Ježíš: Však psáno jest v zákoně vašem: Já jsem řekl: Bohové jste. (sv.Jan-10.33) 

O tom, že jsme v tom naprosto sami svědčí tato věta: Kdo oznámí od počátku, abychom věděli, aneb od starodávna, abychom řekli: Práv jest? Naprosto žádného není, kdo by oznámil, aniž jest kdo, ješto by se dal slyšeti, aneb ješto by slyšel řeči vaše. (Izaiáš-41.26) 

Tak a teď ať mi církev a channelingaři a ti všichni mudrci odpoví na tuto větu z Izaiáše-41.26: Kdo oznámí (Kdo nám má oznámit) od počátku, abychom věděli, aneb od starodávna, abychom řekli: Práv jest? (tedy že máme už od samého počátku tu čest zrovna s pravým Hospodinem) Naprosto žádného není, kdo by oznámil, (kdo tedy Izaiášovi odpovídá?) aniž jest kdo, ješto by se dal slyšeti, (co teda slyší channelingaři a jiní "vyvolení"?) aneb ješto by slyšel řeči vaše. (Ke komu se modlí pak miliardy lidí?). 

Pokračujeme tedy v naléhání dál: Oznamte, co se budoucně státi má, a poznáme (my lidé), že bohové jste. (teda oni) Pakli, učiňte něco dobrého neb zlého, abychom se děsili, když bychom to viděli spolu. A Odpověď? Aj, vy naprosto nic nejste, a dílo vaše tolikéž nic není; Kdo [to] spravil a učinil, povolávaje rodin od počátku? Já Hospodin, první i poslední, já sám. (Tak kdo to tady k nám mluví, nebo kdo si to hraje na Boha?!) viz. Izaiáš-41.23. 

Zatím nebudu pokračovat :-) nemám už moc času, možná tu pak dodám celé evangelium bez podobenství, adaptované na současné podmínky, které jasně a srozumitelně odhalí Belzebubovy intervence do našeho vědomí, tak jako kukačka nemající vlastní hnízdo, klade do cizích hnízd zárodky své obludnosti. Tyto obludnosti, tento plevel pak vyrůstá v trní našich životů a to způsobuje, že se původně zamýšlená svoboda bytí nás všech mění ve vězení a žalář utrpení. Bylo nutno zasáhnout. Cílem nového zákona, bylo tedy uvést světlo do temností našich životů. Ukázat cestu kudy vede cesta od pekelného utrpení k životu věčnému. Je to cesta návratu k původnímu konceptu života, zamýšleného tvůrcem. Nechce mi tady snad nikdo tvrdit, že by tvůrce nechal trpět svůj nejdokonaleší výtvor ne? A že by odměňoval za utrpení, v těchto okovech. My netrpíme kvůli němu, ale kvůli Belzebubovým intervencím. Původním přáním tvůrce života je tedy, aby život přinášel jen radost. Radujte se a množte se. Bůh je námi a my jím - je to život sám. Byl by sám proti sobě. Jeho království je nyní však rozděleno. Naším úkolem je vykořenit kukaččí mláďata ze svých hnízd. A tak dovést stvořitelovo království k rozkvětu. K tomu tu máme učení velkých mistrů (spasitelů a osvoboditelů), kteří se sami dokázali osvobodit a zanechali nám návod tedy své učení zkrze nějž každý z nás může dojít svobody a svého vnitřního království. Proměnit svůj život mrtvoly v život věčný. Provést křest svého života a vzkřísit se sám z mrtvých dřív než ho vlastní kříž utrpení ukřižuje k smrti. Jsme v tom sami a osud života celé planety leží v našich rukou. Nikdo nás neslyší jak praví text uvedený výše, je nutno přejít od čekání, k vlastní transformaci. Dnes se tedy budeme zabývat učením Ježíše Krista. 

Nyní tedy nejprve než se vrhneme na objasnění některých mylně vykládaných, a zneužívaných faktů podívejme se na různe zvláštní věci, vnášející vlnu pochybností k manipulaci s odkazem Ježíše Krista pro svůj prospěch. 

Ujistěte se, že sedíte opravdu pevně. Víte židové jako národ mnoho trpěli, byli týrání a bičování a to se jim děje dodnes. Pořád to tam u nich v té "zaslíbené zemi" nějak neklape. Toto tisícileté národní utrpení se projevilo v lidských snech o spravedlnosti, o ráji na světě. Židové jsou zřejmě národ, který nedokáže prosadit své, nejsou jaksi vnitřně silní a proto si přizvali na pomoc Boha. Duševně silný člověk koná a dalo by se říct má svůj osud ve svých rukou, zato duševně slabý se modlí a čeká na spasitele či vykupitele. Zde si je třeba všimnout, že židovský Bůh se věnuje jen židům. Všechny zázraky a odkazy ať už jakýchkoliv Biblických hrdinů se týkají jen židů. Jen synů Izraelských. Nikoho jiného (viz. sv.Mat-15.24). To je první fakt, který vnáší pochybnost o Milujícím Otci všeho stvořeného. Druhý fakt je ten, že jejich Bůh... tedy stvořitel Adama atd. je vydal nejprve Egypťanům, pak Římanům, pak Hitlerovi a pak? Dokonce má moc potopit celý svět... co je pro něj pouhý Řím? Třetí fakt je ten, že spasení je podmíněno obracením na víru, křtěním, obřízkou ale i uctíváním (ssa-12.23) a chválou či modlením. Dalším pozoruhodným faktem je že židovský Hospodin nikdy nikomu před tím život věčný nesliboval a to měl spoustu skvělých služebníků. Kde se tedy vzalo vzkříšení z mrtvých a proč najednou taková motivace a k tomu jen od Ježíše? Apoštolové už nebyli vzkříšeni tak jako Ježíš. Jak to celé bylo se vzkříšením :-). 

Podívejme se ještě nejprve jak se nám apoštolové liší v událostech o vzkříšení Ježíše z mrtvých. Podle Bible byla klíčovým aktérem jen Marie Magdaléna a ta měla hned všechno říct ostatním. sv.Matouš píše o zbrojnoších, zemětřesení a odvalení kamenu andělem, a pak o potkání o přímém rozpoznání Ježíše, a dotýkání se ho. Čili Ježíš musel projít skálou. O na nebe vzetí se sv.Matouš nezmiňuje, ani o tom co se dělo dál s živým Ježíšem. Sv.Marek nepíše nic o zbrojnoších, ale o tom, že kámen byl již odvalený. Pak něco o nějakém mládenci v hrobě který jim řekl o Ježíšově z mrtvých vstání. Ať jdou zvěstovat ostatním. Jenže oni se bály a nic neřekly. Ježíš se poprvé až v neděli ukázal jenom Magdaléně a vyvrhl z ní 7 ďáblů. Pak se, jak píše sv.Marek, jen ukazoval v různých podobách, někdy i trestal nevěru. Pak promlouval a byl vzat do nebe. Sv.Lukáš rovněž píše o odvaleném kameni, avšak už o dvou zjevených mužích. Pak tu novinu hned zvěstovaly ostatním, ale nikdo jim nevěřil. Ježíš se podle sv.Lukáše rovněž jen zjevoval, a to ještě tak, že ho nikdo nepoznával. Mluvil s nimi, nechtěl jít, ale nakonec byl přemluven. A teprve až jim lámal chleba byl rozpoznán. Mnozí si pak mysleli, že by jen ducha viděli. Byli vyzvání k dotýkání, dokonce před nimi pojedl. Takže byl asi hmotný, a normální a byl pak jako takový odnesen do nebe. Sv.Jan také píše o odvaleném kameni, avšak nepíše o žádném zjevení, protože Magdaléna běžela jako první za učedníky a pak se tam vrátili společně. Nic se nedělo, dokud nezůstala Magdaléna sama. Pak se jí zjevili opět dva andělé sedící. A když se ohlédla uviděla Ježíše, ale nevěděla že by to byl on. Myslela si že je to zahradník. Pak až ji oslovil ho poznala, avšak se ho nesměla dotýkat. Pak se Ježíš přes zavřené dveře zjevil uprostřed svých učedníků. Dal jim Ducha svatého, a přesvědčil nevěřícího Tomáše, který se ho už mohl dotýkat že je hmotný a pravý. Pak se zjevoval víckrát, avšak tak, že nikdo nevěděl, že by to byl on. Pak nakonec zřejmě bere někoho sebou avšak neznámo kam? Právě toho co vydával to svědectví o tom všem. Na závěr se říká, že je PAK i jiných mnoho věcí, které činil Ježíš, ale bylo by to na mnoho knih. Nic o na nebevstoupení se tu však nepíše. Patrně spolu tedy sv.Jan a Ježíš odešli někam něco činit... 

Je zajímavé, že se jejich výpovědi tak různí, když byli pořád spolu. Jak mohlo vzniknout tolik nesrovnalostí? Dále mě zaráží, že ve skutcí Apoštolů byly konány také zázraky (ssa-19.12) a kříšení mrtvých, ale sami apoštolové už viditelně vzkříšeni a do nebe vzati tak jako Ježíš nebyli (ssa-13.30) ač naslouchali a plnili vůli Boha bedlivě (ssa-18.10 a ssa-20.24 a ssa-20.34). Proč toť otázka určená jejich Bohu. Dále je zajímavé, že apoštolové už nepřicházeli jen k synům Izraelským, ale i k pohanům (ssa-10.28) se zdůvodněním ssa-13.46. Také o nemilosrdnosti Boha svědčí ssa-5.5,ssa-5.10, ssa-10.34, ssa-12.23 ssa-16.6. O stavbě chrámů či kostelů se Bůh zmiňuje v ssa-7.49 a o otlářích taktéž v ssa-17.23-29 zajímavé místo je i ssa-8.19-21. Dále se píše, že Ježíš příjde stejným způsobem jak byl vzat do nebe (ssa-1.11) ale jinde se zas píše že pošle někoho jiného (sv.Jan-16.7a8 sv.Mat-25.31 či zjevení). Proč se jednotlivé evangelia různí, kdy je apoštolové psali a kam je uložili, když pořád putovali a neměli ani žádný chrám či svatyni? Jak to že se různí když byli většinou spolu. Zapisovat se muselo zřejmě hned, protože kdo by si pamatoval tak přesně věci a podobenství které mluvil Ježíš? Jak vznikly zápisy. Jsou starší skutkové apoštolů nebo zjevení? Mám spoustu pochybností. Myslím si, že všechno o zmrtvých vstání, přes skutky apoštolů až po zjevení je podvrh. Manipulace s lidstvem ze strany...? Možná církve protože sen o zmrtvých vstání je nejskvělejší návnada (věčný sen starý už jako lidstvo samo), k zotročení celé planety. Nikdo totiž nemůže tento sen vyvrátit a jediný důkaz za celou éru lidstva existuje jen a jen na církevním papíře. Pravda je totiž to, že Ježíš vstal z mrtvých (byl vzkříšen) už na poušti. Možná že se jedná o manipulaci ze i strany jiné. 

Zkuste se podívat na článek Pravda nebo lež či Souboj o naše mozky nebo mou povídku Spasitelé. Co když bylo celé evangelium nadiktováno nezávisle různým osobám tak jako dnes příjmají channelingaři někde v x. století? Mohli se napojit na hlas sv.Jana či sv.Matouše a sepsat nadiktované evangelium tak detailně. Jak by v té době mohl někdo "vyvolený" (zřejmě v klášteru protože chudí lidé neuměli psát) pochybovat nad autentičností silného hlasu ve své hlavě když to nedokážou rozlišit někteří ani dnes? Proč nesepsala události třeba sv.Panna Marie či Magdaléna? Které i dnes někdy promlouvají k "vyvoleným". Proč se i dnes nedějí zázraky vzkřišování a uzdravování nevyléčitelných postižení a proč ještě dnes židové stále trpí? Ve skutečnosti se ukřižovali oni sami. Chtějí trpět, zřejmě to chce jejich tolik milovaný a uctívaný Bůh. Nebo apokalypsa už byla 12.12.1212 a nyní je všechno jen na nás? 

TAK A JDEME NA TO
Podle mě je Bible podvrh tisíciletí. Kombinace lži i skvělého učení. Veřím učení a slovům Ježíše Krista, protože jsem se dopracoval ke stejným závěrům. Nevěřím však v posmrtné vzkřišování mrtvých v církevním podání a v takového a pochybného Boha, jakého mají židé či jiní. Možná, že Ježíš se dopracoval k jistému poznání, ale nemohl je sdělit svému lidu, proto přizpůsobil své učení dogmatu o existenci jejich Boha. Chtěl předat učení, ukázat cestu. Stejně jako Mojžíš se svým desaterem. Podle mě je autorem desatera Mojžíš sám - nikoliv Bůh. Jak byste vy chtěli něco prorokovat a učit lidi, kteří slepě věří jistým písmům? Popřete-li je... neuspějete. Je třeba zvěstovat vůli toho (tedy jejich Boha), že vás poslal a pak to půjde :-). Ježíš měl tedy jen dvě možnosti. Buď učit jako Syn jejich Boha nebo skončit ukamenován jako největší rouhač. Víte když dojdete jistého poznání, můžete se sami prohlásit za Boha. A teď POZOR! Možná jsem jediný na světě, kdo si všiml jednoho velice podstatného faktu. Otec o kterém Ježíš mluví není Bůh ani Hospodin židů. Ježíš opravdu pečlivě zvažuje slova. Jednou o sobě mluví jako o Synu člověka, podruhé jako o Synu svého Otce. Nikdy neříká Otec nás všech... ale jen Otec můj nebo váš. Pečlivě jsem studoval znovu jeho promluvy a jsou opravdu vychytané. A jen díky tomu se nám dochovaly. To že si lidé domýšlejí... za to autor evangelia nemůže :-) ať je to kdokoliv napsal to fér a je v tom pravda... ikdyž poněkud skrytá. Pravidla hry nejsou porušena. 

Jak to teda je?
Otec není totiž Bůh. Ježíš propaguje svobodu a nezávislost. Když mluví o sobě jako o Synu člověka, mluví o hmotných věcech své existence. A když mluví sobě jako o Synu Otce, mluví o nehmotných věcech své existence. A v obou případech káže proti zotročení a učí cestě ke svobodě. Bůh není to samé co jeho Otec. Říká: "Já a Otec jedno jsme." Bohové jste, a synové Nejvyššího vy všickni; (Žalm-82.6) Pokud říká Já a Otec jedno jsme - je tedy on sám Bůh? V jistém smyslu ano. On sám je sobě Bohem. A jako Bůh si může dělat co chce ne? Může uzdravovat v sobotu, porušovat všechna ustanovení písem Hospodina... Je v tomto ohledu naprosto svobodný. Co má tedy na mysli, když mluví o Otci? Vzpomínejte :-). Kdo byl jeho Otec hm? Byl to Duch Svatý :-). Co je to Duch svatý? Zamyslete se na tím co je vlastně svaté. Svatá je Boží přirozenost, tedy neposkvrněnost. A neposkvrněnost (čistota pannenská :-) je lůnem Ducha takových lidí. Takže Otec je svoboda vnitřního já, osvobozená mysl, prapůvodní podstata nespoutaného vědomí. Syn je pak ten, který pozná svého Otce. Otec zná Syna, ale Syn nepoznal Otce. A jenom Syn dokáže poznat vlastního Otce. Ježíš to dokázal. Na poušti vynesl Otce (svou "panenského ducha") na světlo, spatřil ho a poznal ho. Řekl: Chválím tě, Otče, Pane nebe i země, že jsi skryl tyto věci před moudrými a opatrnými, a zjevil jsi je nemluvňátkům. Jistě, Otče, žeť se tak líbilo před tebou. Všecky věci dány jsou mi od Otce mého, a žádnýť nezná Syna, jediné Otec, aniž Otce kdo zná, jediné Syn, a komuž by chtěl Syn zjeviti. Poďtež ke mně všickni, kteříž pracujete a obtíženi jste, a já vám odpočinutí dám. Vezměte jho mé na se, a učte se ode mne, neboť jsem tichý a pokorný srdcem, a naleznete odpočinutí dušem svým. Jho mé zajisté jestiť rozkošné, a břímě mé lehké. Skryl před moudrými a opatrnými a zjevil nemluvňátkům... moudrý člověk je svázán pravidly, opatrný je svázán strachem... Jen nemluvně si dělá co chce a kdy chce a jak se mu zlíbí. Stejně tak zvíře... jen dospělí lidé se spoutali a to velice tvrdě a dokonce mezi sebou. Proto je Ježíšovo jho rozkošné a poskytuje odpočinutí duším. 

Ježíš neslouží žádnému Bohu... on si dělá co chce, on je svoboda sama. Apoštolové mu nerozumí, úplně se sním minuli jejich duše ani těla neměli vůbec odpočinku, pracovali a otročili andělům a Bohům. Ježíš ne! Naopak je vymítal jako ďábly. Kritizoval všechno a porušoval všechno. Všechno co ponižuje a svazuje lidského ducha pravidly a omezeními, ať pocházejí z úst jakéhokoliv Boha. Všechny věci jsou mu dány od jeho Otce (přirozenosti ducha) a jeho vůli či skutky činí... zkrátka dělá si co chce. Podobně i Buddha nebo Zen ignorují veškeré zjevení a přízraky či všechny hlasy nebo vzory. Netouží po ničem, neuctívají nic a nelpí na ničem. Všechno to musí pryč, všechna omezení, pravidla vzory a ideje, všechny modly atd. - všechno musí pryč až nakonec zůstanete jen vy sami - vaše pravá tvář, podstata, prázdnota... Otec. Dostaví se pravda a s ní neuveřitelná svoboda a lehkost bytí... království Boží nibbána, ve kterých je jen jediný král. 

Ježíš je totiž jedinečný a věčný rebel :-). Jde svou vlastní cestou. Říká ani duchovno ani materiálno. A to se nemohlo líbit nikomu. Proto byl nenáviděn jak od lidí, tak od farizeů a zákoníků. Byl zkrátka rebel, který vedl lidi ke svobodě ducha od všech pout. Vedl lidi od vnějšího k vnitřnímu. Vedl je k sobě samým. Když se na to podíváte pořádně, zjistíte, že kritizoval jak uctívání božstev tak materiálních statků. Využíval písma židů, obratně volil slova... lidé věřili čemu chtěli a on je nechal jen v tom. Mnohé zázraky proběhly jen díky víře zachraňovaných (viz. sv.Mat-9.22, sv.Mat-9.28, sv.Mat-14.31, sv.Mat-15.28). Ježíš sám se za nic nikdy nevyhlašoval (viz. sv.Mat-8.4, sv.Mat-9.30, sv.Mat-12.16, sv.Mat-16.20, sv.Mat-17.9) ikdyž byl vyzýván, aby dával znamení. (viz. sv.Mat-11.3-5, sv.Mat-12.38 a 39, sv.Mat-16.1 a 4 atd.) Prostě si jako znalý jejich písma zahrál s nimi hru (viz. sv.Mat-16.15 a 16, sv.Mat-21.2, sv.Mat-21.16, sv.Mat-21.24 sv.Mat-22.45 sv.Mat-27.11 atd.) které oni chtěli věřit. Nikdo mu nerozuměl a nikdo ho nedokázal následovat. Nikdo nedokázal být svobodný. 

Jak to teda celé je? Tvrdím, že nikdy žádný "seslaný" Ježíš neexistoval. Pokud vůbec existoval byl to obyčejný člověk jako každý z nás. Otázkou je, zda Biblické události jsou skutečně pravdivé a ne jen sepsané. Podívejte se na dílo arabského spisovatele Chalíla Džibrána Prorok. Prorok jako takový neexistoval a přec kniha budí silný dojem, že tomu tak bylo. Navíc končí slovy: "Ještě chvíli a další žena mne zrodí." Autor začal psát proroka už v 15 letech. Takže inspirace a sny o spravedlnosti u arabů jsou opravdu silně zakořeněny už v mládí. Přečtěte si Proroka a uvidíte, že napsat lze opravdu všechno a opravdu mistrovsky. Možná že Bibli psalo více mudrců. Tedy celá parta "Ježíše a jeho apoštolů". I kdyby bylo učení umně vsazeno do smyšlené legendy-pověsti, vůbec neztrácí ani kapku své hodnoty. Každý národ má svou legendu. Židové tedy nejsou vyjímkou. Patrně to mají od řeků. Ti měli také své bohy a legendy. Bible ač se objevila až jaksi podivuhudně později, tedy nikdo nevěděl jak co už bylo či nebylo na tož jaký je rok, představuje opravdu světový unikát, který právě díky svému zpracování přežil tolik let. Jen díky svému zpracování, se zachoval odkaz mudrců, což svědčí o jejich předvídavosti a znalosti lidské mysli. 

Jediný důkaz Ježíšova ukřižování je Turínské plátno, jehož stáří se pomocí moderní vědy prokázalo na 14. století. V tomto plátně měl být zabalen v hrobě Ježíš. Což se v některých částech Bible neshoduje, protože se jednou píše, že byl v prostěradlech a jinde zase v plátně Sv.Jan dokonce píše, že se židé adjakživa pochovávali jen v prostěradlech (srovnejte sami sv.Jana-19.40 sv.Jan-20.6a7 a sv.Mat-27.59). O tom, že nemusel existovat svědčí i to, že se nedochovalo žádné tělo. Ani těla Marie či apoštolů. Tyto detaily jaksi chybí. Je nutno se pousmát, protože je to už mnoho let. My známe Bibli teprve od 17. stol... co se dělo před tím? Kdy Bible vznikala, a hlavně... jaký je pak vůbec rok?!!! Jak měřili roky egypťané, římané a řekové? To nutí přece k zamyšlení!!! Jen tak pro zajímavost, by mě zajímal prokazatelně dokázaný nejmladší dochovaný letopočet na něčem věrohodném. Podle mě se lidé o letopočet vůbec nezajímali a na mincích či v textech se letopočty objevili... kdy a jak to už asi nezjistíme. Celé naše časové umístění tedy stojí na podvrhu-doměnce a to je zarážející. Je to jako v Matrixu... nikdo to neví přesně. Můžeme zjistit stáří předmětů zpětně, ale dobrat se počátku času... Jak by se v Bibli mohli zabývat letopočtem či datumem Velkého soudu, když neměli ani šajn o čase ve kterém se nacházeli. Mohli tam uvést třeba jen za kolik let to bude... ale to by jen sami autoři okradli Bibli o její věčnost. Je to blízko... to stačí :-) a je to věčné. Skvělý a moudrý trik dodávající učení jistou nezapomenutelnou dramatičnost ale hlavně stálou AKTUÁLNOST. Možná, že zjevení sv.Jana je dodatečně někým přidáno. Proč? Nevidím důvod. Neobsahuje žádné učení či slovo Ježíše. Stimuluje strach! Aby se lidé báli přísného, trestajícího a materiálně úplatného Boha. Církev je nejbohatší stát na světě. V jistých pramenech jsem narazil na fráze evangelia, které byly vypuštěny. Např: Postíte-li se, pácháte na sobě hřích, modlíte-li se, budete zatraceni, dáváte-li almužny na duších si škodíte. Odsuzující pokrytectví. Mnoho lidí vůbec nezná a přesto vypočítavě činí. Tím by církev přišla o živobytí, protože kdo se vydá nejprve poznat... pak už do kostela nemusí :-). Pak Ježíš říká lidem kde ho naleznou slovy: Však dříví kus rozštípni i hle, já tam jsem; kamínek pozvedni a mne tam nalezneš. Není proto nutné chodit do kostela či dávat obětní almužny atd. 

Proč se křesťanství rozšířilo? To je snadné. Slibuje lidem za pokoru a utrpení vykoupení, ale až po smrti. Nejgeniálnější taktika a rafinovaná past na ubohé neznalé lidi venkova a divočiny. Všichni tady už 2000 let umírají a nikoho to netrká. Nikdo se nemůže odvolat, nikdo nemůže podat důkazy o opaku. Kdybych dnes dal Bibli na trh v nevěřícím státě... za jistý čas by se našlo spoustu věřících a doufajících. Je to logické... kdo by nechtěl být nesmrtelný... Mám svědectví 90 letého muže po mozkové mrtvici (zážitek klinická smrti) poctivého katolíka. "Já jsem za ty roky zjistil, že jsem byl jenom a jenom klamán. Žádný Bůh není! Ale bude se trestat..." 

V tomto směru prohlašuji, události po ukřižování Ježíše, apoštolské skutky a zjevení za smyšlené a dodatečně přidané za účelem podrobení si lidí. Tvrdím, že byly sepsány rukou církve, možná nadiktovány odněkud, ale s velice vypečeným záměrem. Ono církev se nikdy neřídila Ježíšovými slovy. Vždy když se totiž někdo velký objeví... všimněte si znaků jedinečnosti a výjmečnosti. Od různých znamení předcházejících jeho narození až po legendární a neskutečné věci jako zrození bez početí lidského (což asi nikdo už netrumfne :-)) Jen aby si lidé mysleli, že to oni nedokáží, že oni jsou podřadní... aby se o to vůbec ani nesnažili... A tak se bájní a bájní a každý přidává... jako drbny tvořící legendy. Nakonci to pak někdo všechno sepíše, a máme tu legendu. Ono se tvoří zpětně vždycky dobře :-) 

Avšak smyslem Bible nebylo předat důkazy, ale učení. Učení, které dodá lidu víru a vymýtí utrpení. Lidská psychika je totiž snadno ovládnutelná. Když lidem dáte to co očekávají, stane se to faktem. V Bibli se to párkrát prokazuje třeba slovy. "Můžeš věřit, že to mohu učinit? Ano. Staniž se. Víra tvá tě uzdravila. Jdi a nikomu o tom neříkej." Není problém pro iluzionistu zmanipulovat davy, které pevně věří, že to co vidí je skutečné. Jeden dokonce řekl (hned po čísle kdy byl svázaný v pytli hozen do vody a pak se objevil jinde) "Kdyby jen ti lidé věděli, že mě nikdy nesvázali ani nestrčili do pytle ani nevhodili do vody." Jeden hypnotizér řekl, že není pro něj problém vsugerovat pacientovi, aby se mu třeba za týden, aniž by o tom tušil na zádech objevilo stigma ve tvaru kříže. O Buddhovi se píše, že se dokázal pomocí svých psychických sil vynést až do oblak. Chození po vodě, levitace, materializace, měnění podob atd až třeba po ukřižování a z mrtvých vstání či vstup do nebe. Nemohu vám dnes říst co je všechno možné, ale myslím si, že nic není nemožné. 

Narazil jsem také na pár zajímavých míst. Zkuste se mrknout na sv.Mat-12.16, sv.Mat-17.17 dále pak odpověď Ježíše na slova lidu, když mu říkali proč se prohlašuje za syna Božího, když všichni znají jeho matku atd. jim odpověděl aby nereptali pořád. (viz. sv.Jan-6.42-43) Pak mě zarazilo, když měl Ježíš hlad a chtěl pojíst fíky, shledal že na keři nic není, nařídil mu uschnout na věky... to se mi zdá divné páč já ač nejsem Ježíš bych mu naopak rozkázal mít fíky nonstop navěky, tím bych se nasytil a víra či oslava Otce by byla o to větší... (viz. sv.Mat-21.19). V těchto věcech Ježíš nějak nezářil asi měl své důvody. 

Tak a nyní se teda podíváme na skutečný odkaz Ježíše. Musel jsem až dosud napsat mnoho věcí, abyste mi věřili, abyste viděli, že jsem se snažil a hledal, nejprve jsem to napsal srdcem... ale pravda je za srdcem i za myslí. Tak jsem to potom přepsal. Zapomeňme tedy na různé události i na všechno co jsem napsal před tím a sledujme jen Ježíšova slova. Tu nezkrotnost a pramen svobody. Tak tedy Ježíšův odkaz - tentokrát definitivně. 

Nyní tedy konečně objevme poselství Pána a spasitele našeho - svobody Ježíše Krista. (zajímal by mě doslovný překlad Kristus možná je to spasitel či osvoboditel... od hříchů - od všech pout). 

Jak to začlo? Když matka jeho Maria zasnoubena byla Jozefovi, prvé než se sešli, nalezena jest těhotná z Ducha svatého. Nic o tom že byla panna se nepíše, avšak nebyla vdaná nebyla tudíž nikým vlastněna. Proto Duch svatý je neposkvrněnost bytí, původní a nenásilná přirozenost, svoboda sama, protože tak je to v přírodě se vším. Každý tvor má totiž svobodnou vůli dělat si co chce a to je dar od Boha - svoboda je světlo života tedy nevěsta k ženichovi zvaného život! Je jasné, že kdo se rouhá proti svobodě... proti vlastní přirozenosti... tomu nikdy mu nebude odpuštěno :-) tedy nedojde volnosti, ale to až později podrobněji. 

Porodíť pak syna, a nazůveš jméno jeho Ježíš; onť zajisté vysvobodí lid svůj od hříchů jejich. Vysvobodí od hříchů... od chyb vedoucích k otroctví, spoutání se a nedůvěře v sebe sama. 

Aj, panna těhotná bude, a porodí syna, a nazůveš jméno jeho Emmanuel, kteréž se vykládá: S námi Bůh. Zde panna nemusí znamenat fyzické pannenství, ale nezadanost, čistou, Boží neposkvrněnost. Už jste někdy viděli zrození bez početí? Ani v přídodě to není možné, aby někdo silou vůle způsobil otěhotnění. Někdy lze počít i bez porušení panenské blány. Ale pochybuji o tom, že by lidé tenkrát zkoumali stav této delikátní věci v tak veřejném zájmu. Myslím, že to byla čistě soukromá věc mezi Josefem a Marií a ten, jak se píše dál: Ale nepoznal jí, až i porodila Syna svého prvorozeného, a nazvala jméno jeho Ježíš. Proto ji ani on sám nezkoumal a tak si tajemství odnesla Marie až do hrobu. Pokud vůbec existovala! Jak jsem již řekl, může se jednat jen o příběh, o podobenství, kdy lůno panenské znamená neposkvrněnost bytí a Duch Svatý je přirozená podstata vědomí. A z této kombinace se rodí Kristus. Tak teď nevím Ježíš nebo Emmanuel? Jaksi se nám andělé matou navzájem :-). 

Ale Jozef muž její spravedlivý jsa, a nechtěv jí v lehkost uvésti, chtěl ji tajně propustiti. Když pak on o tom přemyšloval, aj, anděl Páně ve snách ukázal se jemu, řka: Jozefe synu Davidův, neboj se přijíti Marie manželky své; nebo což v ní jest počato, z Ducha svatého jest. No a tak to vzali do rukou andělé... jako vždy jen ve snách, ikdyž nevím proč to všechno, když by se Ježíš narodil s Josefem či bez Josefa. Možná se zde jedná jen o to, aby Ježíšův původ byl pěkně zasazen do Abrahamových potomků. Protože jiný prorok zase psal: Z Egypta povolal jsem Syna svého. No a je to jasně všechno vysvětleno. A tak se nám narodil ve chlévě v Betlémě Ježíš. Proč ve chlévě? No proto, aby všichni lidé viděli, jak začínal doslova od píky. Jak se z toho nejobyčejnějšího dítěte stane Syn svého Otce. Tedy, že svoboda je mnohdy snoubena s chudobou, a že i ten nejnuznější človíček může být sám sobě králem. Tato svoboda jak se píše v Bibli Shází mocné se stolic, a povýší ponížených. Lačné nakrmí dobrými věcmi, a bohaté pustí prázdné. Sv.Lukáš to píše o "přípravě" narození takto: "V měsíci pak šestém poslán jest anděl Gabriel od Boha do města Galilejského, kterémuž jméno Nazarét, I řekl jí anděl: Neboj se, Maria, nebo jsi nalezla milost u Boha. A počneš v životě, a porodíš syna, a nazůveš jméno jeho Ježíš. Tenť bude veliký, a Syn Nejvyššího SLOUTI bude, a dáť jemu Pán Bůh stolici Davida otce jeho." Zdůraznil jsem slouti protože anděl vůbec neřekl že Ježíš je Syn Nejvyššího. Řekl, že bude jen nazýván Synem Nejvyššího. A toto slouti je na více místech a prorocích v Bibli. Takže POZOR a protřete si oči. Ježíš sám ani andělé nikdy netvrdili, že Ježíš je Synem Nejvyššího. Jen by mě zajímalo jak to Maria stihla za 6 měsíců. Možná jsou jesle symbolem inkubátoru :-). A jak se apoštolové činili zpětně 30 let sepisovati takové detaily rozhovorů. Ale nic jedeme dál. 

Pokání čiňte, nebo přiblížilo se království nebeské. Pokání je zpytování chyb a jejich odstranění. Tedy změna životních priorit otevřína jsou mu nebesa vedoucí ke svobodnému životu. Nebesa jsou často i v jiných východních filozofiích používána jako symbol širé svobody. Po pokání tedy dochází ke změně. Křest to je přestavba-transcendence základů na nichž stál náš dosavadní život. Následuje prozření či osvícení a odpuštění sobě sama, přijetí sebe sama jako milovaného dítěte Božího a osvobození se z utrpení. Symbolem ochoty změnit se je tedy křest, kdy symbolicky smíváme minulost a rozhodujeme se neopakovat chyby minulé. Jsme očištěni vodou. Království nebeské tedy svobodný, nespoutaný a radostný život je mnohem blíž. Jak sám Jan Křtitel říká: kterýž po mně přichází křtíti bude Duchem svatým a ohněm Duch svatý a oheň to je síla :-), všechny pouta jsou natrvalo zpřetrhány a spáleny. Oheň pálí, voda jen očisťuje. A pokřtěn jsa Ježíš, vystoupil i hned z vody; (očistěn, umyt od chyb) a aj, otevřína jsou mu nebesa, (pocit volnosti a svobody) a viděl Ducha Božího, (osvícení - vidění pravdy o tom kdo vlastně jsme a odpuštění sobě sama) sstupujícího jako holubici, (přinášející sebou spokojenost, vnitřní mír a klid) a přicházejícího na něj. A aj, hlas s nebe řkoucí: Tentoť jest ten můj milý Syn, v němž mi se dobře zalíbilo. (přijetí sebe sama znamená začít se mít rád - když tedy vidíme, že nás Bůh miluje a uvědomíme si že nás vždy miloval a milovat bude... proč bychom jsme se i my sami neměli mít taky rádi a neradovali se ze vzájemného vztahu - což vede k vykořenění příčin způsobujících jen utrpení ve vlastním životě i v životě jiných.) Ježíš jde teda na věc (do pouště) aby poznal co způsobuje jen utrpení. 

Tehdy Ježíš veden jest na poušť od Ducha, (následuje ducha, prostě se jím řídí, protože duch nechce trpět to není jeho úděl. Nyní jsou on a Duch jedno. "Jestliže by dva z vás svolili se na zemi o všelikou věc, za kterouž by koli prosili, staneť se jim od Otce mého nebeského.") aby pokoušín byl od ďábla. (všechno co vzbuzuje touhu nevede ke svobodě, ale k utrpení a strádání z nedostatku) A postiv se čtyřidceti dnů a čtyřidceti nocí, potom zlačněl. (Postění se znamená skromnost ve všem. Je nutno zapudit všechny objekty vzbuzující touhu. Takže na poušti :-) tam toho moc touhy nevzbuzuje. Jedině tak se dá zbavit všeho nečistého a poznat svou vnitřní podstatu. Všechno dodané z vnějšku musí být odseknuto... 40 dní je dost dlouhá doba na to pročištění těla, srdce i mysli od nánosů civilizačních vyzkoušejte a uvidíte :-)) A přistoupiv k němu pokušitel, řekl: Jsi-li Syn Boží, rciž, ať kamení toto chlebové jsou. (Zkouší vnést nedůvěru, aby si Ježíš přestal věřit že to dokáže a vzdá to... že ho Bůh opustil a on je v tom sám, a kdyby to Ježíš zkusil možná by jeho víra utrpěla velké šrámy. V praxi to na vás příjde možná už první den :-) a neodejte to tak snadno) On pak odpovídaje, řekl: Psánoť jest: Ne samým chlebem živ bude člověk, ale každým slovem vycházejícím skrze ústa Boží. (Velice dobře si vede Ježíš jídlo nenese prioritu č.1 potřebnou k životu 40 dní nejedl a žil... zažil to tedy a nemůže být oklamán. Tedy pojal jej ďábel do svatého města, a postavil ho na vrchu chrámu. (a hle jaké má ďábel možnosti se potloukat ve svatém městě. Zřejmě se jedná jen dobrou iluzi :-) jinými slovy zkouška klamu o jeho moci) A řekl mu: Jsi-li Syn Boží, spustiž se dolů; nebo psáno jest, že andělům svým přikázal o tobě, a na ruce uchopí tebe, abys někde o kámen nohy své neurazil. (a také další zkouška pro nedůvěru v sebe či v Tvůrce. Jen bych dodal, že tato zkouška stála některé mnichy i život. Viděli anděla a ten jim řekl "Jsi silný a veliký, jsem poslán od Boha pojď za mnou a skoč z té skály. Ne. Neboj se nic se ti nestane. Je to poslední tvá zkouška." Adept skočil a zabil se.) I řekl mu Ježíš: Zase psáno jest: Nebudeš pokoušeti Pána Boha svého. (Ježíš dobře ví, že ho Bůh nezkouší, důvěřuje mu, nepotřebuje si nic ověřovat, ani nikomu nic dokazovat.) Opět pojal ho ďábel na horu vysokou velmi, a ukázal mu všecka království světa i slávu jejich, (zkouška moci, bohatství a slávy nyní aspoň víme kdo tohle nabízí :-) díky :-)) A řekl jemu: Toto všecko tobě dám, jestliže padna, budeš mi se klaněti. (ale ďáblíku něco za něco to není styl tvůrce, který už vůbec nevyžaduje žádnou úctu) Tedy řekl mu Ježíš: Odejdiž, satane; neboť psáno jest: Pánu Bohu svému klaněti se budeš, a jemu samému sloužiti budeš. (Ježíš to ví a poznává toho jež způsobuje utrpení všech lidí. Nemůže být každý králem, nemůže být každý slavný atd. Není divu, že se musí soupeřit o takové nabídky hlava nehlava. A soutěž to je utrpení samo. Ježíš to ví a netouží po tom, pomíjivém vnějším štěstí) Tedy opustil ho ďábel, a aj, andělé přistoupili a sloužili jemu. (Pokušitel neuspěl a Ježíš vynesl na světlo jen to původní a vnitřní, zůstalo v něm jen to Božské.) 

Pak se navrátil Ježíš do Galileje mezi lidi. Lid, kterýž bydlil v temnostech, viděl světlo veliké, a sedícím v krajině a stínu smrti, světlo vzešlo jim. Od toho času počal Ježíš kázati a praviti: Pokání čiňte; neboť se přiblížilo království nebeské. Temnosti to je symbol pro vězení starostí, starání a utrpení. Temnota v srdci i v mysli a člověk jen bloudí životem vláčen jako loutka. Světlo to je jasný obzor sám. Ozařuje všechny příčiny utrpení, svítí v temnostech jako slunce. Ukazuje cestu... cestu pokání, vedoucí ke křtu(změně) a k osvobození se z temnoty. Jiná cesta k osvobození není. Je nutno uvědomit si příčiny všeho utrpení, a vykořenit je ze svého života. 

A chodě Ježíš podlé moře Galilejského, uzřel dva bratry, Šimona, kterýž slove Petr, a Ondřeje bratra jeho, ani pouštějí sít do moře, (nebo byli rybáři). I dí jim: Poďte za mnou, a učiním vás rybáře lidí. A oni hned opustivše síti, šli za ním. Vidíte pojď a šli... HNED! Byli tedy svobodní. Je to symbol toho, že Ježíš volá 777x každou vteřinu Pojďte za mnou, ale slyší odpovědi typu zítra, nebo až tohle nebo támhleto, musím ještě to a pak slibuji už půjdu. Počkej okamžik... ale Ježíš nečeká. A přistoupiv jeden zákonník, řekl jemu: Mistře, půjdu za tebou, kamžkoli půjdeš. I dí jemu Ježíš: Lišky doupata mají, a ptactvo nebeské hnízda, ale Syn člověka nemá, kde by hlavu sklonil. Proč zákonník? Je to schválně. Ježíš ví, že on je živ jen z lidí, ze zákonů a ty platí jen ve společnosti, městech a domech. Proto mu říká, že příjde o to všechno... nikdo jiný než jeho vlastní ruce se o něho již starat nebudou... jinými slovy To je konec tvého pohodlíčka a jistoty... asi nešel. Jiný pak z učedlníků jeho řekl jemu: Pane, dopusť mi prvé odjíti a pochovati otce mého. Ale Ježíš řekl jemu: Poď za mnou, a nech ať mrtví pochovávají mrtvé své. Opět člověk svázáný pravidly. Opět Ježíš ukazuje jak jsou lidé mrtví. Změna je život sám. Kdo říká potom... mluví z hrobu, ze své rakve. A tam se nacházejí jen? Mrtví! Je je nutno vzkřišovat. Ježíš křísí tedy takto mrtvé lidi k životu. Možná to autoři Bible ještě dále zgradovali na podobenstvích např. vzkříšení Lazara a jiných, aby ukázaly, že člověk může být takto mrtvý mnoho dní i let, a lze jej vzkřísit k životu kdykoliv. Proto lidé (ovce) slyšící hlas Ježíše... ikdyby byly "v hrobě"... a následují ho... budou vzkříšeni z těchto "hrobů", aby se radovali s ním. Takže máme tu zákoníka, obyčejné lidi tedy loutky zákonů a pravidel a něco nám však chybí... farizej :-). Podle mě to bylo záměrně vypuštěno... Pasáž o učedlníku, který chtěl ještě stihnout obětovat dar na oltář... Co mu asi tak Ježíš odpověděl :-). 

Následuje Kázání na hoře 

Vida pak [Ježíš] zástupy, vstoupil na horu; a když se posadil, přistoupili k němu učedlníci jeho. 

I otevřev ústa svá, učil je, řka: 

Blahoslavení chudí duchem, nebo jejich jest království nebeské. Duch to je symbol vědomí. Všimněte si, že říká chudí duchem a ne chudého ducha. Chudí duchem zní jako by to záviselo na vás, bohatství (vědění) se nabízí všude kolem ale vy zůstáváte chudí. Všichni jsme na tom na začátku stejně. Každý tvor se rodí z panenského lůna neposkvrněné přírody (matka) a otcem jeho vědomí je pak Duch Svatý. Čili přirozená svoboda bytí. Jako děti tedy nic nevíme, a jak sám Ježíš řekl o dětech "jejich je království nebeské." Proč je jejich? Protože když nic nevědí, nemají ani žádné obavy ani starosti ani otázky. Jak by mohli, když neumějí ještě myslet. Ze strany přírody je o nich všestranně postaráno. Vědění... nabízí se všude, vidíte květinu a hned se objevitelé a badatelé rozhodnout pitvat, zkoumat, dedukovat atd. Proč? K čemu jim to je. Jen se okrádají o čas, o prožitek z květiny. Oni vidí květinu úplně jinak tedy ze svého badatelského hlediska. Už je květina nezajíma svou krásou, nýbrž mají ve svých hlavách spousty otázek. Jen co si vezmou mikroskop, množství otázek se ještě zvyšuje atd... Pak svým bádáním zamořují i školní ústavy, píší se učebnice a knihy atd. A na květinu se zapomíná... nyní tu jsou buňky, fotosyntéza, chromozony... když je květina rozpiplaná, rozluštěna, už nevzbuzuje zájem, nemá nádech té poetiky, krásy zázraku. Nyní badatel i jeho nástupci jdou dál. Vědění je jako droga... jako past, žrout života a radosti. Všechno co lidé vynalezli se obrací proti nim. Protože všechno potřebné už bylo vynalezeno a je tady. Všechno potřebné k radosti a ke štěstí už máme jako dar z lásky stvořitele, který se o nás stará celý náš život, tak jako matka o své novorozeně. 

Viděl jsem zmoklého zajíce jak se choulil a třepal zimou v sychravém počasí, ale neonemocněl. Proč? Protože neví nic o nemoci, neříká si budu nemocný nebo umřu... jen důvěřuje Otci. Co jiného mu zbývá než spoléhat na jeho lásku? Ale člověk nevěří, a bere to všechno do svých rukou - bádá a bádá, vynalézá, vyrábí a uzavírá se do teplíček domovů, vyrábí si potraviny, svítí v noci konstruuje atomové bomby. Není pak divu, že lékaři jsou potřeba... kdyby se žilo tak jak se má, pak by nebylo doktora vůbec zapotřebí a lidé by umírali jen na stáří. Jedinou cenou za osvícení je dle mistrů vlastní rozum. Máme si prý useknout hlavu :-), celá duchovní cesta je prý jen 30 cm dlouhá a vede od rozumu k srdci. Od nedůvěry k víře. Od vědění k vidění. Od rozumu k poznání. I Adam a Eva jen kvůli vědění ztratili ráj... tím že věděli co je dobré a co zlé začali trpět... nekonečným útěkem a bojem s tím co se jim jevilo jako pro ně zlé a tužbě a prosazováním toho co se jim jevilo jako pro ně dobré. Ještě že zajíc neví co je pro něho dobré a co zlé... neví ani co ho potká, a i kdyby to věděl - nedokáže to ani rozlišit zda-li je to dobré nebo zlé... žije proto stále v radosti. Lidi si to rozdělili a mají VELKÝ problém :-). Teplo je láska Boží i chlad je láska Boží. Tak jako nikdo neví co je elektřina, její existence je možná jen mezi plus a mínus. Stejně tak život existuje jen mezi dvěma protiklady. 

Není-li tedy nabídka není ani poptávka. Pokud víte o něčem co byste jednou chtěli, trpíte už dnes nedostatkem. Vědění způsobuje utrpení. Máte plnou hlavu starostí, otázek. Vaše energie je rozptýlena do nepotřebných myšlenek. Proto nemáte sílu ve víře. Řekne-li intelektuál rozbiju ti hubu, nebojíte se tak, jako když vám to řekne vesnický buran. Je v tam rozdíl energie. Možná tak se dělají zázraky. Když myšlence přiřadíme velkou energii věrohodnosti. Ale to jsem nechtěl říci. Kdysi lidé nevěděli nic o dietách, o makeupech, o solárkách, o plážích, o vegetariánství atd. Něměli teda starosti s tím vším. Nějaký řek varoval před věděním. Vím že nic nevím. To je dostatečné memento pro všechny studenty slov. Vědění nikomu nepřineslo ještě uspokojení. Proto lidé chudí duchem mají velmi málo starostí, kráčí se jim lehce. Podívejte se na naši civilizovanou společnost vytvořenou díky vědění a na primitivní společnost. Které se životem kráčí lépe? 

Blahoslavení lkající, nebo oni potěšeni budou. Pokání je krásné. Co to znamená pokání. Znamená to, že jsme poznali vlastní omyly, uvědomili jsme si kolik chyb jsme ve svém životě nasekali, některé mockrát opakovali. Zkrátka prohlédli jsme. Toto uvědomění vede ke skutečnému pokáni. Říkám ke skutečnému protože to není slovní pokání. Skutečné pokání znamená to, že stejnou chybu, kterou jsme si uvědomili už nikdy neuděláme. Je to změna - krok vpřed. Mnozí si hrají na pokání, slovy prosí jen za odpuštění a hledají rozhřešení u zpovědi... a za týden šup, opakují ten celý proces znova a znova. Tito potěšeni nikdy nebudou, protože to budou dělat zřejmě celý život. Skutečné pokání vypadá jinak. Kdysi si sypali symbolicky popel na hlavu :-). Možná to pomohlo, protože dělat ostatním divadlo s popelem na hlavě opakovaně se zřejmě nikomu nechtělo. To u zpovědi... tam je každý inkognito a rozhřešení jde od faráře a to hned, nejde zevnitř - z vlastního poznání, ale z venku, proto nikdy nepřinese konečnou a zažitou útěchu. Někdo řekl, že teprve, když se kaje celá duše, ne jen svědomí, dochází ke změně a k nalezení skutečné nevyvratitelné útěchy uvnitř. Je tedy samozřejmé, že kdo si uvědomil chyby může se osvobodit od jejich důsledků. Pokání vede k osvobození. Jiná cesta není. Velkým klíčem k realizaci je poznání, že to za vás nikdo jiný neudělá. Avšak lidé jsou leniví. Ježíš jim řekl Pojď za mnou a jsi už volný bez krveprolití. Barabáš řekl to já to za vás udělám.... a tak lidé pohodlní, zbabělí a malomocní nechali ukřižovat raději Ježíše. 

Blahoslavení tiší, nebo oni dědictví obdrží na zemi. Jak se říká - tichá voda břehy mele. Kdo je to tichý? Je to člověk, který ovládl své emoce, je to pouhý svědek dění. Nenechává se unést vášní ani mamonem ani nenávistí ani vztekem. Nežene se vpřed, ani neutíká. Neúčastní se velké soutěže o dobývání světa. A jaké dědictví obrží. Dědictví je majetek po pozůstalých. Takže ti velcí dravci a jejich nohsledové, se vzájemně likvidují. Zloděje okradne jiný zloděj, vraha zabije jiný vrah, násilníka dostane jiný násilník. Přesně tak se vybíjí karma. Někde v příslovích (viz 28.kapitola) najdete více snad jen pro upřesnění zde uvádím "Člověk závistivý chvátá k statku, nic nevěda, že nouze na něj přijde.", "Kdo rozmnožuje statek svůj lichvou a úrokem, shromažďuje tomu, kdož by jej z milosti chudým rozděloval." a " Člověka, kterýž násilí činí krvi lidské, ani nad jamou, když utíká, žádný ho nezadrží." Takže až se tito "dravci" vzájemně vyeliminují obdrží všechno to co jim na Zemi patřilo jako dědictví zase tu na Zemi ti tiší - svědkové jejich bojů. Svobodný člověk je tedy v klidu nic ho nepálí nic ho nerozrušuje, protože na ničem nelpí, je v pohodě za vodou. Je se vším spokojený, nic nevyhlašuje, nic neprovokuje. Netrpí. Neválčí, nenechá se nikým využívat. Chce-li si ho někdo nebo něco podmanit - odchází za hlasem svobody. 

Blahoslavení, kteříž lačnějí a žíznějí spravedlnosti, nebo oni nasyceni budou. Co je to lačnějí a žíznějí? To je přirovnání. Hladový nesimuluje ani žíznící nesimuluje. Je mezi námi mnoho takových, kteří sice volají po spravedlnosti, ale jen proto abyste jim dali svůj hlas, jen pro svůj prospěch (i sekty) nebo slávu. Ti ve skutečnosti něžízní ani nelačnějí po spravedlnosti, ale po něčem jiném, jen vás využili. Ti nasyceni nebudou. Skutečně žíznící nečeká, až ho někdo napojí, skutečně lačnějící nečeká až ho někdo nasytí. Tedy tito lidé nikdy nežebrají na druhých. Ale sami konají skutky, jdou příkladem, ikdyž je v sázce vlastní život. Nemají totiž co ztratit, protože skutečně lačnějí a žízní... začínají jednat, jinak by stejně pošli hladem a žízní. Pro ně je lepší zemřít v boji, nežli pokračovat v životě jako poražený, stále žíznící a hladovějící. Když oni požadují chléb a nespokojují se s kamenem. Když oni požadují vodu, nespokojují se se sliby. Nepříjimají žádné kopmromisy a nesmlouvají. Ti nasyceni budou. A ostatní? ...už mají odměnu svou - kameny v břiše svém a plno zítřejších slibů. Pozor není to nabádání k boji či násilí mezi lidmi! Spíš k opuštění zdrojů, za které se platí - čistě soukromá bitva se systémem knížete uvnitř vás. Nehledejte pomoc či podporu u jiných. Tuto bitvu musí vybojovat každý sám za sebe, jinak nenajde plnou víru a kníže ve vás vždy přežije.Ten kdo žízní jde se napít sám. A tak si zajistí spravedlnost osobně. Pokud toužíte po svobodě, můžete kdykoliv vejít v její náruč. Nikdo vám nebrání. Teda až na vaše lpění. 

Blahoslavení milosrdní, nebo oni milosrdenství důjdou. To je moudrost. Ježíš doslova září :-). Milosrdenství - schopnost odpustit. Je v tom zakletý malý fígl :-). Jedině tehdy až dokážete odpustit sobě, dokážete být milosrdní i k ostatním. Je to skvělá dedukce obratně podaná. Když nedokážete odpustit jiným, znamená to jen, že jste nedokázali odpustit ještě ani sobě. Čili zde bych to shrnul, že je nutné nejdříve začít u sebe. Když to dokážete na sobě, nejen že dojdete sami milosrdenství, ale budete milosrdní i k jiným. A to je krása. Pak zmizí veškeré odsuzování, a dostaví se pochopení, soucit, láska a nabídka všem pomoci. Tak jako se to stalo s tou prostitutkou kterou chtěli kamenovat. Ježíš dobře věděl, že ten kdo nejvíce křičí, má to nejčernější svědomí. Sami by chtěli, ale svázali se zákony a tak závidí jiným, svobodnějším jež se jejich zákony neřídí... chtějí je kamenovat za PROJEVENÝ či DOKÁZANÝ hřích. Proto se sami prozradili :-) a Ježíš jim nastražil skvělou past. Dovolte tedy tomu, kdo je bez viny, nechť první hodí kamenem a nabízel jim kámen. Nemohli, protože si sami neodpustili, jak by mohli odpustit jiným... a kdyby si odpustili, neběželi by v davu, nekřičeli a nepronásledovali by tu ženu. Jak může někdo zcizoložit, když v přírodě neexistuje manželství?! Sami si lidé na sebe uplétají bič :-). Manželství... pojistka, aby cudnost vlastní ženy byla chráněna zákonem a to dokonce Božím a porušení trestáno... opět majetnické sklony... jak se asi kamenují zvířata :-)? Tam je to jasné... statnější a silnější vítězí. Lidé, především ti méně statní a silní si vytvořili zákony na ochranu před těmi, jimž dal stvořitel do vínku něco jiného. Tak se mi zdá, že desatero spíše hájí lidské majetnické sklony... nikoliv Boží spravedlnost, kdy silní, zdatní a vytrvalí přežívají, kdežto slabí, obézní a netrpěliví nemají budoucnost. U lidí je to zřejmě naopak :-). Ba co víc ti první těm druhým slouží díky zákonům těch druhých. Ale lidský zákon je jen obyčejný papír v rukou slabých... zřejmě má magickou moc... Kdo si odpustí, odpustí i všem okolo a je volný od veškerých soudů i trestů. Nesvazuje ho žádná povinnost ani závazek jak už vůči sobě nebo vůči společnosti. Není potřeba nic vylepšovat, řídit se ideály a pravidly aby vypadal v očích jiných lépe, slušně, mravně atd. A taky ani nevyžaduje na okolí něco takového, nijak ho nemanipuluje. 

Blahoslavení čistého srdce, nebo oni Boha viděti budou. Čisté srdce - to je jen láska... stejné se poznává stejným. Proto ten, kdo dokáže očistit své srdce uvidí pak ve všem Boha. Cožkoli pak nejměnšímu z těch nejmenších kolem učiní, jemu učinili. Tedy i sobě. Je-li království rozděleno jak by obstálo... Proto realizace Boha v životě znamená jedině pomoc a službu z lásky všemu kolem sebe, protože to dělá neustále i sám Bůh. Až očistíme tedy svá srdce, uvidíme ho nejen kolem sebe ale i v sobě, jak bychom pak mohli sami proti sobě něco učiniti, jak bychom mohli někomu či něčemu ublížiti, jak bychom mohli něco zvýhodnit, soudit, trestat, když my jsme vším... když vidíme, že i my jsme součástí Boha, že Bůh je vnás a my v něm? Když vidíme, že My a Otec jedno jsme, když jsme to poznali a zažili, jak bychom pak mohli sami sobě škoditi, šířit nenávist a zlost? Čisté srdce je jako obloha sama. Ten kdo očistí své srdce od závisti, zloby, hrabivosti, lži atd. Ten je prost následování těchto věcí. Není jimi spoután, nenechá se jimi vláčet a páchat skutky. Je sám sobě Bohem, nic nad ním nemá moc, ani vášeň, ani pýcha, ani touha... nic. 

Blahoslavení pokojní, nebo oni synové Boží slouti budou. Kdo je to pokojní? Jsou to lidé z nichž vyzařuje pokoj a mír. Nemají žádné starosti ani strach. Vystačí si jen s vírou. Tito lidé šíří tento pokoj kolem sebe, vnášejí jej do srdce jiných. Učí je vlastně skutečné víře. Protože strach a víra nejdou dohromady. Myslíte že se Bůh něčeho bojí? Lidé, když mají strach, tak se slovy modlí... to není víra to je strach. Víra vypadá jinak. Chcete-li najít sebe sama jako syna Božího, je třeba nahradit strach vírou. Ze strachu totiž vzniká všechno utrpení. Je nutno překonat mnohé překážky, aby jste získali skutečnou víru - osvobodit se. Víra je už "zapnutý spínač" - přesvědčení získané zdoláním strachu. Slova modlitby ten spínač jen šimrají... Víra nezná pochyby... nezná na 99% to asi vyjde. Víra je stav vědomí, kdy vidíme příští věci už teď jako definitivně hotové a tudíž necítíme žádnou potřebu se s nimi ve své mysli detailněji zabývat, natož se zajímat o to jak toho bude dosaženo. Svobodní lidé tedy mají v sobě klid a mír, žádný vnitřní spor, žádný mrak na jejich obloze. Žádný ustaraný či ustrašený obličej. 

Blahoslavení, kteříž protivenství trpí pro spravedlnost, nebo jejich jest království nebeské. Co je to spravedlnost? Je to právo na svobodný život. Pokud někdo trpí v tomto směru, může rychleji procitnout a vydat se hledat svobodu. A jedině svobodní lidé jsou trnem v oku všem ostatním, kteří to nedokáží udělat také. Kteří se nedokáží vzdát lpění. Kteří nemají odvahu a jsou zbabělí. Kteří jsou spoutání vlastnictvím a pravidly společnosti. 

Blahoslavení budete, když vám zlořečiti budou a protivenství činiti, a mluviti všecko zlé o vás, lhouce, pro mne. Znám na vlastní kůži. Jakmile se člověk snaží osamostatnit... už se to sype na vás ze všech stran. Ty hrozby, výčitky a varování... Proč. Závist? Vždyť ostatním nijak neubližuji... tak o co jim tedy jde? Vejít do Ježíšova království mohou už dnes a zdarma... Jak řekl Ježíš: "Neníť prorok beze cti, než v své vlasti a v domě svém." Proč? Protože vynáší soud nad tímto světem, jemuž vládne mamon a strach. To lidé nemají rádi, když jim někdo říká, že jsou špatní... když jim to denně připomíná a nutí je změnit se. Nutí je zbavit se lpění na pohanských věcech. Takový člověk budí pohoršení nejen u obyčejných lidí, kterým vyčítá že slouží jiným pánům, ale hlavně u těch, jež z jejich práce žijí. Avšak jeho nebezpečnost tkví hlavně v tom, když se k němu lidé začnou přidávat. To je pak nutno zasáhnout. Navíc, když koná zázraky... to už je oheň skutečně na střeše i v církvích. Jsou tu lidé kteří vykládají Ježíšovo učení, ale žádného pronásledování se jim nedostává. Proč? Protože jsou neškodní. Učí lidi, že utrpení je součástí života, že se jim dostane spravedlnosti, že Ježíš zemřel také na kříži... Ale BACHA! Je tu velký rozdíl. Kvůli čemu a komu dnes trpí lidé? To není kvůli Bohu a spravedlnosti, ale kvůli mamonu a lži. A to je sakra sakramentský rozdíl. Bůh nenutí lidi pracovat, však Ježíš to říká o ptácích a polním kvítí. Dokonce jsem viděl knihu s názvem "Bůh chce abychom byli bohatí" Tak to už je vrchol!!! Navíc co jsou kněží v kostelech? Vyštudovaní a systémem šelmy odchovaní pastýři. Tak pozor Ježíš říká: "Dostiť jest učedlníku, aby byl jako mistr jeho, a služebník jako pán jeho. Poněvadž hospodáře Belzebubem nazývali, čím pak více domácí jeho?" Skutečný učedník od Boha vypadá naprosto jinak. Však podívejte se jak si žijí... po ovoci poznáte je... kupují i prodávají... jen v neděli navlékají roucho jiné. Co se od nich naučíte? Pouze přetvářce, pošetilosti a pokrytectví. Však sami sobě osvědčujte, zda-li vaše trápení ze života mizí či nikoliv, zda-li vaše břémě je opravdu rozkošné a lehké... Ne! Slova ačkoliv mohou být jakkoliv sladká či svatá, vám váš chomout nevymění... možná vám zpříjemní chvíle v něm strávené, kdy snášíte utrpení v doufání. Prorok klade důraz na výměnu chomoutu. Pojď a uvidíš... žádné sliby. 

Radujte se a veselte se, nebo odplata vaše hojná jest v nebesích. Takť zajisté protivili se prorokům, kteříž byli před vámi. Znamená to, že už jste blízko. Prorok poukazuje na chyby lidí, na to co je svazuje, na jejich nemohoucnost a to jim moc vadí. Mysleli si že když se obklopí mocí, slávou a bohatstvím, že budou králi. Pchá cha cha. Možná navenek. Jinak jsou to jen velcí žebráci tam uvnitř. A ti co toho dosáhli si to uvědomují... proto to berou jako výsměch k jejich celoživotnímu snažení. A spravedlnost lidí trpících je taková, že ten kdo netrpí je kacíř, přestupník a rouhač! Ten musí být kamenován a potrestán. Jak si někdo může dovolit neřídit se našimi zákony a pravidly? Každý z nás musí... suďme tedy přestupníka... neboť si dovolil se osvobodit a pokoušet srdce ostatních!!! Máme z něho strach! Bere nám iluze štěstí a volnosti. 

Vy jste sůl země. Jestliže sůl zmařena bude, čím bude osolena? K ničemuž se nehodí více, než aby byla ven vyvržena a od lidí pošlapána. Tady Ježíš zdůvodňuje, proč je takový úděl proroků a přirovnává je k soli. Není totiž snadné lidi probouzet k životu. Vzkřísit je z mrtvých. Jsou jako staré gramofónové desky, na nichž se zasekla jehla stereotypu. Uvěznění v zónách jistoty a bezpečí... v rakvích a svých hrobech už leží a čekají jen a jen na smrt... až se gramofon zastaví... Někdy je to těžké, zvláště u těch starších, protože nikdo si nechce připustit své chyby, nikdo nechce přijmout pravdu a každý se upíná ke světu iluzí a snů. V takových lidech je života opravdu málo... Proto proroci mají vytrvat, Ježíš je tímto povzbuzuje. Nabádá je k soucitu, k trpělivosti, odhodlanosti a vytrvalosti tím, že jim ukazuje, že bez nich by lidstvo nemělo žádnou šanci na záchranu. Tak jako semínko se musí obětovat, aby vydalo své plody a rozmnožilo se tak je to i s prací proroků. Viz. podobenství o království a semínku hořčičném. Pokud tedy lidé odsoudí proroky, kteří je upozorňují na nedostatky, a ukazují jim cestu ke svobodě... nebo je dokonce zabijí... zabili a odsoudili jen sebe, odsoudili se k bloudění v temnotách uvrhli se navěky do hrobů. Sůl země i svobodného života byla zničena. (Sůl je brána jako věc prospěšná.) 

Vy jste světlo světa. Nemůžeť město na hoře ležící skryto býti. Na hoře... každý je z údolí vidí. Každý z temnoty vězení vidí zkrze mříže světlo svobody. Lidé to z vás vycítí... Každý ho může dosáhnout. A ten kdo je svobodný... proč by se ukazoval v okovech? Proč by otročil dál? Proč by měl hrát hru ostatních? Ne. On si dělá co chce. A proto je jako město na hoře na které nepadá žádný stín, jasně viditelné z údolí temnoty. Takové světlo nemusí ani mluvit, svítí samo, jde příkladem. 

Aniž rozsvěcují svíce a stavějí ji pod kbelec, ale na svícen; i svítí všechněm, kteříž jsou v domě. Tak svěť světlo vaše před lidmi, ať vidí skutky vaše dobré, a slaví Otce vašeho, kterýž jest v nebesích. Světlo má svítit, ať lidé vidí. A až dosáhnou ať slaví Otce (svobodu bytí) za tento dar volnosti širých nebes. 

Nedomnívejte se, že bych přišel rušiti zákona aneb proroků. Nepřišelť jsem rušiti, ale naplniti. Amen zajisté pravím vám: Dokudž nepomine nebe i země, jediná literka aneb jeden puňktík nepomine z zákona, až se všecky věci stanou. Protož zrušil-li by kdo jedno z přikázaní těchto nejmenších, a učil by tak lidi, nejmenší slouti bude v království nebeském. Kdož by pak koli činil i učil, ten veliký slouti bude v království nebeském. Nebo pravím vám: Nebude-liť hojnější spravedlivost vaše nežli zákonníků a farizeů, nikoli nevejdete do království nebeského. Tady Ježíš upozorňuje na nesprávné vykládání učení. Furt se žvaní, všechno se dělá na obdiv a skutky utekly. Doslova zde poukazuje na to, že zákonníci (vládcové, králové a politici) ani farizejové (církve, sekty, hnutí) se neřídí tím co bylo psáno. Máme být lepší nežli oni. Oni totiž nechtějí spravedlnost, protože to vy je živíte. Udělali si totiž z kazatelství zdroj své obživy a z posluchačů dojné krávy. Taková je jejich spravedlnost. Kdysi byli daně a desátky... sýpky jedněch byli plné, pilo se víno a stáje i chlévy hojnost poskytovaly. A lidé třeli bídu... jedli drobky, pili vodu a z chléva... možná mléko bylo. Taková je spravedlnost i dnes. Kdo má oči viď. Proto skuteční proroci museli být umlčeni ať už ze strany zákonníků nebo farizeů... mnohdy to upekli společně a prohlásili za kacířství a čarodějnictví. Ježíš tedy nepřišel zrušiti vůli nebo dary svobodného života. Přišel je naplnit. A dokud bude existovat život, ani jedna hláska ze zákona svobody nepomine. Kdo poruší zákon svobody bytí ať už na sobě nebo na jiných, se sám svázal. Jak by mohl teda zakusit království nebeské volnosti? Takže dokud budeme ostatní svazovat svým učením a zákony, musíme se s nimi svázat taky a dodržovat je. Proto se staneme obětí svých zákonů a pravidel. Ten kdo nechce slávu, ani moc, či bohatství... ten nepotřebuje tvořit pravidla ani zákony. 

Slyšeli jste, že říkáno jest starým: Nezabiješ. Pakli by kdo zabil, povinen trpěti soud. Ale jáť pravím vám: Že každý, kdož se hněvá na bratra svého bez příčiny, musí trpěti soud. Kdož by pak řekl bratru svému: Rácha, povinen bude před radou státi; a kdož by řekl: Blázne, musí pekelný oheň trpěti. Ježíš ví, že lidé se zabíjejí né kvůli svobodě, ale kvůli sporům o objekty jejich lpění. Proto ví, že vraždám předchází nenávist a nenávisti předchází hněv. Proč se lidé hněvají? Protože mají strach. Takže ten kdo se hněvá trpí pekelný oheň strachu, z něhož je víc východisek. Buď oželíte upustíte ze svého lpění... pak jste volní. Nebo což je v 99% případů spustíte ten proces vedoucí až k likvidaci nepřítele. Proč se lidem říká blázne? Protože my sami jej nedokážeme následovat, proto musíme trpět. Ono blázni jsou velice svobodní lidé :-) musejí proto do izolace protože ruší okolí svým štěstím :-). Ježíš jen upozorňuje, že ne ten kdo se řídí přikázáním jako příkazy je čistý. Je nutno prohlédnout příčiny svého chování. Pročistit srdce i mysl a pak to nebudou přikázaní, ale samozřejmost. Viz. slova o Oku jako svíci těla a srdci. Zkrátka vymítit snění, touhy a vášně... když zmizí ony, následky se nebudou dostavovat. Odvrátit se od pokušitele a vytrvat, pak odstoupí od vása dostaví se svoboda. 

Protož obětoval-li bys dar svůj na oltář, a tu bys se rozpomenul, že bratr tvůj má něco proti tobě: Nechejž tu daru svého před oltářem a odejdi; prvé smiř se s bratrem svým, a potom přijda, obětuj dar svůj. Vejdi v dobrou vůli s protivníkem svým rychle, dokudž jsi s ním na cestě, aťby snad nedal tebe protivník tvůj soudci, a soudce dal by tě služebníku, a byl bys uvržen do žaláře. Amen pravím tobě: Nevyjdeš odtud, dokudž i posledního haléře nenavrátíš. Je třeba odstranit všechny závazky či dluhy, ať už materiální či citové. Je třeba mít čistý štít, protože jinak to bude hryzat ve svědomí. Mysl je soudce, služebník je svědomí a žalář je kolo karmy. OSHO říká, že jen neúplné činy se zapisují do karmy. Všechno co je potlačeno a nedokončeno, všechno co leží ve svědomí, to čeká na naplnění. Dokonalost je vždy úplná. Proto nemáme bojovat s emocemi, ale snažit se je prohlédnout, najít a pak odstranit jejich příčinu. Tím zmizí i následky. Ježíš také bičoval lidi v chrámě. Mohl se ovládnout... ale proč když je svobodný? Nic jej nesvazuje žádná morální pravidla. Proto jeho čin byl totální, spontánní a úplný - nevytvořil tudíž žádnou karmu, všechna energie byla vybita. Celá existence až na člověka dělá všechno naplno a bez přetvářky. 

Slyšeli jste, že říkáno bylo starým: Nezcizoložíš. Ale jáť pravím vám: Že každý, kdož by pohleděl na ženu ku požádání jí, již zcizoložil s ní v srdci svém. Jestliže pak oko tvé pravé horší tě, vylup je a vrz od sebe; neboť jest užitečněji tobě, aby zahynul jeden oud tvůj, než by celé tělo tvé uvrženo bylo do ohně pekelného. A pakli ruka tvá pravá horší tě, utni ji a vrz od sebe; nebo užitečněji jest tobě, aby zahynul jeden oud tvůj, než by všecko tělo tvé uvrženo bylo do pekelného ohně. Též řečeno jest: Kdož by koli propustil manželku svou, aby jí dal lístek rozloučení. Jáť pak pravím vám: Že kdožkoli propustil by manželku svou, kromě příčiny cizoložstva, uvodí ji v cizoložstvo, a kdož propuštěnou pojme, cizoloží. Pokud toužíte po ženě už teď trpíte. Už teď jste s ní zcizoložili ve svém srdci. Bez představy nevzniká žádná touha. Vzrušení přichází jen s představou. Proto už představa je utrpením vznikajícím z nespokojenosti ze současného stavu. Ježíš to komentuje slovy, o ruce či oku. Je třeba to odseknout dřív než dojde k představě uskutečnění toho po čem bylo prahnuto. Ať teda shoří ruka, nebo oko ve svém pohoršení, než aby trpěl duch žárem touhy. Protože svobodný duch čili svoboda přirozeného bytí je Otec. 

Opět slyšeli jste, že říkáno bylo starým: Nebudeš křivě přisahati, ale splníš Pánu přísahy své. Ale jáť pravím vám: Abyste nepřisahali všelijak, ani skrze nebe, nebo trůn Boží jest; Ani skrze zemi, nebo podnož jeho jest; ani skrze Jeruzalém, nebo město velikého toho Krále jest. Ani skrze hlavu svou budeš přisahati, nebo nemůžeš jednoho vlasu učiniti bílého aneb černého. Ale buď řeč vaše: Jistě, jistě; nikoli, nikoli. Což pak nad to více jest, to od zlého jest. Přísaha svazuje. Je to závazek. Svobodný člověk nikdy nepřisahá ani nic neslibuje. Říká ano nebo ne, ostatní přináší utrpení. Protože buď to bylo tak nebo tak. A pokud na ničem nelpím a nechci nic získat, nemusím spekulovat, lhát či kout pikle, abych dosáhl kýženého efektu. Ten kdo křivě přísahal... aj. aj. svědomí ho bude hryzat až kdo ví kam a kdo ví jak dlouho. A není to vůbec podmíněné tomu na co bylo přísaháno... každá lež... aj. aj. aj. Lidé často přísahají na to co není jejich vlastnictvím. Ať už je to život, nebo cokoliv jiného. U soudů se taky přísahá při výpovědi na jistou knihu... komické... jak jsou lidé drzí! Kdybych tam byl já... řekl bych - jiný kus papíru nemáte? Ale dobrá budu mluvit pravdu, ale to si pište, že si to tady nikdo za klobouk nedá, včetně samotného soudce. Ale k věci. Proč a přičem se musí přísahat... všechen ten "babylón lidské spravedlnosti" má jeden společný základ... za vším je vlastnictví, ať už jako nabyté, nebo snaha ho teprve nabýt. 

Slyšeli jste, že říkáno bylo: Oko za oko, a zub za zub. Jáť pak pravím vám: Abyste neodpírali zlému. Ale udeří-li tě kdo v pravé líce tvé, nasaď jemu i druhého. A tomu, kdož se s tebou chce souditi a sukni tvou vzíti, nech mu i pláště. A nutil-li by tě kdo míli jednu, jdi s ním dvě. A prosícímu tebe dej, a od toho, kdo by chtěl vypůjčiti od tebe, neodvracuj se. Vynikající postřeh i učení. Lze připodobnit polínku a přikládání na oheň, kdy zlo plodí zase jen zlo, take je zde podobenství o dobývání mečem a stávání se stejnými jako římané... "Obrať meč svůj v místo jeho; nebo všickni, kteříž meč berou, od meče zahynou." Ježíš je se snaží odstraňovat příčinu zla. Učí lidi aby si vycházeli vstříc, aby měnili karmu, aby viděli, že když dám dnes někomu do huby zítra přijdou dva a dají mě a pozítři příjdu já se třemi atd... Ježíš učí metodě jak to zvrátit. K tomu aby to lidé pochopili, je třeba vhledu, sledovat a vidět jak podobné jevy na soubě závisí... zkoumat příčiny a následky. Mnoho lidí však dnes žije v trendu - mstitel je hrdina. Mnoho hrdinů v minulosti sebou přineslo jen krveprolití svých bližních a nakonec i své, ba co víc, bič vykořisťovatelů byl pak pro ostatní ještě tvrdší... tak je třeba vidět věci, ze všech stran, zkoumat dopady, pečlivě zvažovat pro i proti. Proč vůbec vznikají šarvátky? A kvůli čemu se lidé haštěří? Je to všechno o tom samém - lpění a vlastnictví. Utrpení plodí utrpení. Jak jsem již řekl vášně lidi uvězňují. Podobné vášně jako pomsta, mamon a sobectví způsobují kolem jen utrpení. 

Slyšeli jste, že říkáno bylo: Milovati budeš bližního svého, a nenáviděti budeš nepřítele svého. Ale jáť vám pravím: Milujte nepřátely své, dobrořečte těm, kteříž vás proklínají, dobře čiňte nenávidícím vás, a modlte se za ty, kteříž vás utiskují a vám se protiví, Abyste byli synové Otce svého, kterýž jest v nebesích; nebo slunci svému velí vzchoditi na dobré i na zlé, a déšť dává na spravedlivé i na nespravedlivé. Nebo milujete-li ty, kdož vás milují, jakou odplatu máte? Zdaliž i publikáni téhož nečiní? A budete-li pozdravovati toliko bratří svých, což více činíte? Však i publikáni to činí. Buďtež vy tedy dokonalí, jako i Otec váš, kterýž jest v nebesích, dokonalý jest. Zde ještě graduje předchozí učení. Učení jak být podobný Otci a ne ostatním. Ve skutečnosti jsou totiž vaši nepřátelé velkou příležitostí, jak oslavit Otce ve vás. VELKOU!!! Zkuste vidět věci takto. Buďte bdělí a všímejte si. Všude kolem vás je denně mnoho příležitostí, zkoušek... ŠANCÍ!!! K tomu, aby vám bylo UMOŽNĚNO z lásky Otce se zdokonalit. Jeden žák se zeptal mistra při pohledu na tento dravý svět proč se takové věci dějí... a odpověď? Jen pro tebe. Tady vidíte, že ve skutečnosti není nic jenom zlé :-). Nekoukejte po jiných, zda-li si všimli nebo viděli... Jde tu především vás... nepromarněte ani jednu příležitost. Jedině tak se lze vymanit z moci vášně. Pro svobodného člověka je každý bratrem. Tomu kdo nic nemá, pro toho je i zloděj bratrem, kdo nepečuje o svůj život, pro toho jsou i násilník a vrah přátelé. Proto v jeho srdci jsou všichni lidé dobří. A tímto viděním se opět osvobozuje od strachu. Slunce i déšť nerozlišují dle lidských kritérií... A strach se nikdy nesejde se svobodou a láskou. Protože skutečná láska... ta jen rozdává svobodu... vymítá utrpení. Když příjmete sebe, příjmete i ostatní. Nelze mít rád ostatní, když je v srdci jen špezka nenávisti k sobě samému. Je třeba začít od sebe... a ne násilím určovat své konání k druhým, ovládat se a jednat vypočítavě... násilí to není láska! 

Pilně se varujte, abyste almužny své nedávali před lidmi, proto abyste vidíni byli od nich, jinak nebudete míti odplaty u Otce svého, kterýž jest v nebesích. Protož když dáváš almužnu, netrub před sebou, jako pokrytci činí v školách a na ryncích, aby chváleni byli od lidí. Amen pravím vám, majíť odplatu svou. Ale ty když almužnu dáváš, nechť neví levice tvá, co činí pravice tvá, Aby almužna tvá byla v skrytě, Otec pak tvůj, kterýž vidí v skrytě, odplatí tobě zjevně. Zkráceně... likvidace pýchy a egoismu, povyšování a chvástání se. Nevzbuzovat v jiných závist, protože ta bičuje dnešní svět. Lidé se rádi předvádějí a ukazují, dokazují si i mezi sousedy kdo je lepší, všichni mezi sebou soupeří. Pak je jasné, že bude jednou nedostatek. Šalamoun to shrnul moudrem...Ukazovat skromnost a prostotu. Ta vede k odstranění závisti, tedy i příležitosti k pokušení a všeho toho s tím spojeného. "Nechť neví levice tvá, co činí pravice tvá..." mnozí z lidí dělají všechno né z lásky k jiným, ale z lásky k sobě. Jde o taktiku, vypočítavost zkrátka kalkulují... Jde jim o to aby jejich duše byla přednostně spasena. Aby se dostala mezi 144 000... ztratí.. ji. "Mnozí pak první budou poslední, a poslední první." Někteří mistři na otázku co je najzasším místem určení říkají: "Je to přesně tam, kde se zřeknete těla a života." Jen bych dodal, že skutečný Kristus to dělá pro jiné. 

Proč nebudeme mít tedy odplaty? Je to jasné. Nečiníme to ze svobodné vůle. Jsme otroky mínění druhých. Jakou odměnu obdržíme? Svoboda to není. Ježíš kritizuje pokrytectví a přetvářku. Že všechno je činěno vypočítavě s jistou lstí. Všude samý podvod lest a přetvářka. I dnes tomu není jinak. Vzbuzuje to závist a nenávist a soutěž. Když někdo hodí v kostele 1000 kč do pytlíku... zajisté si myslí, že sklidí obdiv i od Boha... možná bude pochválen... ale jen od faráře a to veřejně. Proč :-). To je jeho jediná odměna. Farář by byl sám proti sobě. Využije tedy příležitosti aby ostatní motivoval... aby ukázal, že ten člověk má skutečně navrch ve své víře a odhodlanosti sloužit bohu před ostatními. Tím však rozseje semeno závisti a ponížení na ostatní. A ten kdo přispěl? Ten ví, proč to udělal... a proto není vnitřně radostný... nenaplnilo ho to. Byla to jen hra. Byl jen škodolibý... sobecký... to člověka radostí a svobodou nikdy nenaplní. A co taková almužna bezdomovci. Co je to za dobrodiní?! Jen jste ho sprostě odbyli. To bylo námahy co! Přemoci se, pohnout prstíkama a vytáhnout něco z peněženky... Taková ubohost! Děláte si z toho strádajícího člověka vlastní schody do nebe, a ještě s pomocí prostředků, jež z dílny Tvůrce nepocházejí... Amen pravím vám již máte svou odměnu. Jen pocit vlastní štědrosti. Skutečná láska vypadá však úplně jinak! V tomto případě se jednalo jen o skryté sobectví. Ale Otec ten vidí skrytě! 

A když bys se modlil, nebývej jako pokrytci. Obyčej zajisté mají, v školách a na úhlech ulic stojíce, modliti se, aby byli vidíni od lidí. Amen pravím vám, žeť mají odplatu svou. Ale ty když bys se modlil, vejdi do pokojíka svého, a zavra dvéře své, modliž se Otci svému, kterýž jest v skrytě, a Otec tvůj, kterýž vidí v skrytě, odplatí tobě zjevně. Modléce se pak, nebuďtež marnomluvní jako pohané; nebo se domnívají, že pro tu svou mnohomluvnost vyslyšáni budou. Nepřirovnávejtež se tedy jim, neboť ví Otec váš, čeho jest vám potřebí, prvé než byste vy ho prosili. Mnoho lidí se modlí veřejně. Proč se lidi tak bičují a předhánějí v tom kdo je lepší.... jediné co získají je pohoršení v očích ostatních. Ti třeba nejsou otroky náboženských zákonů, ale zase musejí třeba do kravína... Nic se nemusí! To je svoboda. Proto ten jenž si nezakládá na mínění jiných, neprovokuje je. Sám si je strůjcem své radosti. Modlí se celým svým životem. Celým svým životem vzdává dík za to, že je a že je volný. Jeho Otec, ví co je pro něho dobré... vždyť jsou ve všem za jedno... a dává mu to aniž by o cokoliv prosil. Protože jeho jednání vychází ze spokojenosti. Není to žebrák, je to král. Ostatní prosící jsou žebráci. Žebrají o věci které jim ani kapku svobody a radosti nepřinesou. Jsou to lidé slabí, nevěřící! Nedokáží opustit své poklesky a své vězení ikdyž jim žádná mříž v cestě nebrání. Lidé modlící se slovy jsou v podstatě nevěřící!!!! To je paradoxíček co?! :-). To je rebélie :-). Farizeové zajisté příjdou o kšeft... vždyť je to rouhání proti jejich Bohu vyžadující pokoru, dlouhou modlitbu a oběti. Vejdi do pokojíčka svého ponoř se do sebe a zavra dvéře své ať tě neruší nic zvenčí modliž se Otci svému, kterýž jest v skrytě, zeptej se sám sebe a svého ducha v srdci ukrytém kterýž vidí v skrytě jedině tak se s ním spojíš a můžeš se poradit co je pro tebe dobré odplatí tobě zjevně povede tě ke svobodě radosti a štěstí. Protože vy dva jste v jednom. Pokud se raduje Syn raduje se i Otec. Syn je totiž v Otci. Proto vůlí Otce je aby se Syn jen a jen radoval. Syn by byl tedy sám proti sobě, kdyby nekonal vůli Otce. 

A protož vy takto se modlte: Otče náš, kterýž [jsi] v nebesích, posvěť se jméno tvé. Přiď království tvé. Buď vůle tvá jako v nebi tak i na zemi. Chléb náš vezdejší dej nám dnes. A odpusť nám viny naše, jakož i my odpouštíme vinníkům našim. I neuvoď nás v pokušení, ale zbav nás od zlého. Nebo tvé jest království, i moc, i sláva, na věky, Amen. Zde bych jen uvedl, že chléb není chléb pečený. Ježíš často používá chléb jako podobenství pro zdroj života. Chléb od Otce. "Pracujte ne o pokrm, kterýž hyne, ale o ten pokrm, kterýž zůstává k životu věčnému, kterýž Syn člověka dá vám. Nebo tohoť potvrdil Bůh Otec. Můjť pokrm jest, abych činil vůli toho, kterýž mne poslal, a dokonal dílo jeho. Jáť (učení) jsem ten chléb života. Otcové vaši jedli mannu na poušti, a zemřeli. Totoť jest chléb ten s nebe sstupující. Kdož by koli jej jedl, neumřeť. Jáť jsem ten chléb živý, kterýž jsem s nebe sstoupil. Bude-li kdo jísti ten chléb, živ bude na věky. A chléb, kterýž já dám, tělo mé jest, kteréž já dám za život světa." "Otčenáš" nemá být však slovní modlitba. Nemáme se modlit pusou, ale svým životem!!! Máme konat vše tak, aby bylo jméno našeho Otce oslaveno v nás. Máme usilovat o dosažení království jeho v nás. Máme očistit svá srdce abychom mohli naslouchat jeho vůli. Odevzdat se jemu ve své víře, protože to on je zdrojem života... máme odpouštět jiným i sobě a nemáme se nechat zlákat pokušením, protože moc a sláva patří JEN našemu stvořiteli až na věky věků. A kdo tak dnes činí? Mletí hubou ještě nikomu nepomohlo očistit srdce!!!! "Toto pak pokolení nevychází, jediné skrze modlitbu (né jen slovní) a půst." (né jen potravinový) Zkrátka znamená to že máme vést Skromný a prostý život po všech stránkách, plný obětavosti a lásky. 

Svobodo mi vlastní do vínku Stvořitelem daná, kteráž jsi v nebesích, buď vysvěcena v srdci mém. Přijď království tvé. Buď oslavena jak v duchu tak i v životě. Dej nám pokrm svůj, ukoj náš hlad po tobě a odpusť nám naše viny tak jako i my nesvazujeme druhé a zachováváme jejich právo na svobodný život. A neuvoď nás v pokušení, ale zbav nás zlého, protože život je jen tvé království, v něm je oslavena tvá moc a zjevena tvá sláva na věky. 

Nebo jestliže odpustíte lidem poklésky jejich, odpustíť i vám nebeský Otec váš. Jestliže pak neodpustíte lidem pádů jejich, aniž Otec váš odpustí vám pádů vašich. Jak je spravedlivý a moudrý učitel je Otec náš :-). Krása. Jak se chováš k jiným... tak se budu chovat k tobě... všechno máš ty ve své moci... rozhodni se sám. To je samozřejmé. Pokud lidem neodpustíme, sami jsme se uvěznili ve vězení zlosti. Prostě to tak funguje. Neřídí to někdo z venku. Prostě když se urazíte, jste to jen VY kdo se urazil - kdo trpí uražením a není tudíž osvobozen. A to na vás neseslal žádný Bůh toto utrpení. Tak mu to nevyčítejte jak se to v podobných případech dělá. 

Když byste se pak postili, nebývejtež jako pokrytci zasmušilí; neboť pošmuřují tváří svých, aby vědomé bylo lidem, že se postí. Amen pravím vám, vzaliť jsou odplatu svou. Ty pak, když se postíš, pomaž hlavy své a tvář svou umej, Aby nebylo zjevné lidem, že se postíš, ale Otci tvému, kterýž jest v skrytě. A Otec tvůj, kterýž vidí v skrytosti, odplatí tobě zjevně. Půst je skromný život. Kdo ho vede jen na oko jak může být svobodný? Záleží mu na mínění druhých a proto je jím svázán. Trpí jen kvůli nim, mučí se a odříká si. Jde to na něm vidět... Ten kdo vede skromný život skutečně, ten je radostný a má jiskru v očích. Vůbec si nic neodříká, prostě se zbavil tužby a je se vším spokojený. Ten má odplatu zjevnou, avšak skrytou pro ostatní. To ti první maji odplatu vnitřní, avšak zjevnou pro ostatní. Proto je mnozí následovat nebudou to není správná cesta... vnitřně trpět. To Stvořitel nevyžaduje! Je naopak proti tomu. To by mohl rovnou ptákům přidělat železnou kouli na nohy... 

Neskládejte sobě pokladů na zemi, kdež mol a rez kazí, a kdež zloději vykopávají a kradou. Ale skládejte sobě poklady v nebi, kdež ani mol ani rez nekazí, a kdež zloději nevykopávají ani nekradou. Nebo kdež jest poklad váš, tuť jest i srdce vaše. Krása. Poklad to je to nejcennější na čem si zakládáme a co rozmnožujeme a zdokonalujeme - je to vlastně zdroj našeho pocitu štěstí. Někdo si zakládá na vzhledu :-) stáří coby rez a mol, čas který je tím největším zlodějem, ho o jeho poklad okradnou... i přes jeho veškeré úsilí mu nepomůže týrání se v dietách, posilovnách pořizování si drahých plastik... všechno bude marné. Zde tedy poznáváme, že pokud je zdroj našeho štěstí závislý na okolí, na zemských věcech podlehne náš poklad zkáze. Sláva, moc, partner či rodina, bohatství, zdraví, úspěchy, kariéra a to i duchovní, to jsou všechny poklady které budou ukradeny. Jsou to jen sny, dočasné iluze. A právě kvůli honbě za nimi všechno kolem trpí, protože každý myslí jen na svůj poklad a má o něho strach. Lpění na tom nás pak svazuje. Je třeba se o to všechno starat, hlídat to a udržovat. Ale v pravdě to děláme jen kvůli lidem. Ať už držíme dietu, nebo makáme na slávě či zisku... všechno oceňují jen lidé... a ti stejně jako my jednou umřou. Kdo to však prokoukne a zbaví se lpění a otročení těm všem nicotnostem pomíjivým, osvobozuje se. Přidává ke svému pokladu vnitřnímu. Ten mu nikdo nevezme. Každým dnem se jeho obzor nebes rozšiřuje... a jeho volnost se zvětšuje. Pokud náš poklad závisí na odbytém si utrpení i srdce trpí, pokud však na radosti ze svobody a volnosti Ducha... i naše srdce je radostné. A kdo nabízí takové nekvalitní poklady? Pokušitel... pracuje tak, že se ve vás snaží vyvolat představu jaké to bude až... když to dokáže, snaží se ve vás vyvolat touhu po tom, když to nezabírá zkouší něco jiného. Má toho moc a moc v zásobě. Když vás pak už naláká na cukr, následuje bič. A on má radost, že nejenže bičujete sami sebe, ale i všechno kolem sebe. 

Vidím to jako soutěž s názvem "Dokaž jak si stojíš za svým" A jaká jsou pravidla? Po tom co obdržíte motivaci od pokušitele, který vás nalákal na cukr, dostanete do ruky bič, a vrhnete se na malý soutěžní plac mezi ostatní lidi a váším úkolem je probičovat se mezi lidmi na ty kousky, které jsou osvětleny reflektorem štěstí. A tak všichni soutěžící kolem sebe práskají bičem jako diví, utržují množství bolestivých ran, jen aby ostatní zapudili, odehnali, jen aby se mohli dostat do záře reflektoru. Avšak neví, že tam nebudou věčně. To je skrytý trumf pokušitele. Třeba hned zítra nebo až zestárnete a zeslábnete se objeví statnější jedinec a probičuje se na vaše místo. Co vám tedy zbyde z této soutěže? Jen samé jizvy, krvavé rány a oči plné slz. Takže ten plac to jsou ty temnosti zevnitřní. Kde je pláč a škřipení zubů. Zevnitřní proto, že jsou venku, jsou mimo vás. Kdo své snažení obrací k vnitřním věcem, nemůže trpět tak, jako ti, co své snažení obracejí jen ke vnějším věcem... už chápete? To se děje denně. Nikoliv až při apokalypse jak se píše ve zjevení sv.Jana se bude uvrhovat do temností zevnitřních! Mnozí z vás tam jsou totiž už teď :-). 

Otázkou teď zůstává kde je to místo nebe a jaké poklady se tam ukládají. Principem pokušitele, je snaha vyvolat ve vás pocit, že vám něco ke štěstí chybí. Používá k tomu strom vědění. Když jste nevěděli o manželství, nikdo si ho nedával jako cíl štěstí, když jste nevěděli o ceně zlata, nikdo se za ním nehnal atd. atd. Zkrátka pokušitel využil strom vědění dobrého a zlého nikoliv strom života :-). Věděl proč. Snaží se ve vás vyvolat pocit, že nejste dobří, že jste méněcenní, že vás Bůh nemiloval, když vám to nedal. Že vás okradl. A tak na jedné straně vydíráni cukrem úspěchu vynálezci vynalézají, dělnící vyrábějí i kupují, a zloději kradou. Naprosto geniální vězení, ve kterém si nikdo ani nestěžuje. Vždyť dostane to za čím tvrdě jde. 

Začíná to už u malých dětí. Ten pocit méněcennosti, kdy nás parta odmítá jen kvůli nevlastnění vnějších věcí. Ten pocit odstrčení. Není divu, že dítě pak zjišťuje, že se zřejmě kvalita lidského ducha hodnotí podle schopnosti obklopit se okolními věcmi a dosáhnout tak i uznání ostatních. Tvůrce ví, že nám všechno potřebné už dal. Ten kdo to netvrdí se vlastně rouhá, proti jeho práci, lásce a schopnostem racionálně uvažovat. Štěstí je jen vnitřní reakce. Odehrává se v mozku. Ikdyž lidé dosáhnou velkých vnějších ocenění, vnitřně nejsou šťastni. Proč? Protože vidí, že je to všechno jen dočasné-závislé na pomíjivých věcech a proto je to natrvalo nikdy neuspokojí. Naopak, když někomu pomůžete, když se nabídnete, když zapomenete na sebe a odevzdáte se službě okolí jak vás potom může někdo přesvědčit o tom, že jste špatní? Budete se mu smát, protože vy VÍTE, že tomu tak není. Tím že to VÍTE máte poklad uložený v nebi. Tam vám ho nikdo nevezme ani se tam nezkazí. Je to vaše přesvědčení, vaše víra podložená SKUTKY a proto je zažitá a nevyvratitelná. 

Svíce těla jestiť oko; protož jestliže by oko tvé sprostné bylo, všecko tělo tvé světlé bude. Pakliť by oko tvé bylo nešlechetné, všecko tělo tvé tmavé bude. Jestliže tedy světlo, kteréž jest v tobě, jest tma, sama tma jaká bude? Ježíš rozvíjí pasáž o vrhání pohoršujícího se oka na oheň. Hladové oko trpí, a sním i tělo trpí. Tělo zkrátka následuje oko. Jestliže si teda člověk považuje utrpení za světlo svého života, jak bude asi vypadat tma jeho života? Pokud je tedy vaše oko jednoduché a spokojené, je jednoduchý a spokojený i váš život. Je-li však vaše oko stále nespokojené a hladové pak i váš život je vysilující a plný utrpení. Genialita je v jednoduchosti. Bůh by nikdy nemohl vymyslet takové životní podmínky jaké si vytvořil člověk. 

Žádný nemůže dvěma pánům sloužiti. Neb zajisté jednoho nenáviděti bude, a druhého milovati, aneb jednoho přídržeti se bude, a druhým pohrdne. Nemůžte Bohu sloužiti i mammoně. Mamon to je touha vlastnit. Je to choroba této civilizace. Člověk si myslí, že volnosti lze dosáhnout až potom co je finančně a materiálně zajištěn a ostatní mu slouží. Lidé nemohou být zároveň svobodní a zároveň otročit touhám. Protože když se drží tužeb, vlastní svobodou pohrdá. Bohatý člověk víte v jakém strachu žije? A když už je moc bohatý i jeho rodina trpí. Jsou tu zloději únosci, atentátníci... to je doživotní prokletí! Služba Bohu to je všechno co život potřebuje. Jste-li unaveni, odpočívejte, máte-li hlad jezte. Tak slouží životu všichni svobodní tvorové. Nic víc nemusíte dělat. Kromě dětí... ale do těch se nenutíte a není to tak úmorná práce způsobující utrpení ne? To by si Tvůrce neodpustil. Radujte se a množte se. Předejte dětem dar svobody... co to melu zachovejte jejich původní Království a nechte je pak jít. Pouze jim ukažte co se jí a je to :-). A od 5 let máte od nich klid. V africe to tak divoši dělají. V 7 letech jsou děti úplně samostatné. Všechno odkoukají, neučí se nic slovy. Snad byste nepodceňovali jejich vrozenou inteligenci. Když to každé zvíře zvládne... želva ta dokonce je už od narození úplně sama chudinka malá v tom velkém oceánu plného nebezpečí... To jen člověk... hlupák... povýšil se nad Boha a všechno to vzal do svých rukou... Vytvořil to velké civilizační pokrokové a evoluční středisko na Zemi, ve kterém.... abyste se dokázali vyznat.... musíte chodit do školy nejméně 15 let. 

Protož pravím vám: Nepečujte o život svůj, co byste jedli a co pili, ani o tělo své, čím byste se odívali. Zdaliž není život více nežli pokrm, a tělo nežli oděv? Proč chtít zbytečný luxus... těžko obstarateklný Všechno potřebné k životu kolem je. Podívejte se na zvířata... Zde bych podotknul, že zvířata v ráji zůstala :-). Proč? Protože ona neví nic o nabídce, neví nic o tom, že by jim něco chybělo. To co dostanou, co najdou to příjmou, nežijí z minulosti nesní o budoucnosti. Neříkají si co bude zítra. Žijí teď. Vidím - sním nepřemýšlím nad zítřejším nedostatkem nebo ziskem, důvěřuji tvůrci a jdu dál. 

Hleďte na ptactvo nebeské, žeť nesejí ani žnou, ani shromažďují do stodol, ale Otec váš nebeský živí je. I zdaliž vy jich mnohem nepřevyšujete? A kdo z vás pečlivě mysle, může přidati ku postavě své loket jeden? Ježíš dokazuje lásku tvůrce. Všechno potřebné tu už k životu je. I ptáčkové tak bezvýznamní mají všechno přichystáno... jen papat. Pěkně to přirovnává s tím loktem. Proč chcete víc. Kdo z vás dokáže se svým nejlepším snažením porazit tvůrce? Kdo dokáže ke své postavě přidat ještě něco navíc :-). Dnes už chirurgové, ale tady jde o princip, abysme viděli, že veškeré snažení je zbytečné. Plodí jen a jen utrpení. 

A o oděv proč se staráte? Považte kvítí polního, kterak roste, nepracuje ani přede. Pravímť pak vám, že ani Šalomoun ve vší slávě své tak odín nebyl, jako jedno z nich. Poněvadž tedy trávu polní, ješto dnes jest, a zítra do peci bývá vložena, Bůh tak odívá, i zdaliž mnohem více vás [neodívá,] ó malé víry? Žádné zvíře si nešije oděv :-) proč se rouháte tvůrci a neschvalujete jeho dílo tím, že se stydíte... vaše oblečení jsou jako slzy stékající na jeho tváři. K získání oděvu... to už máte setí, sklízení, česání, tvorba niti, tkaní, stříhání šití a praní... dnes už i móda... zkrátka spoustu času a starostí jen kvůli studu :-) kvůli mínění ostatních. Ježíš tu ukazuje příklad na obyčejné trávě, která bývá vhozena do pece a přec ji Tvůrce oblékl do krásných květů. 

Nepečujtež tedy, říkajíce: Co budeme jísti? aneb co budeme píti? aneb čím se budeme odívati? Nebo toho všeho pohané hledají. Víť zajisté Otec váš nebeský, že toho všeho potřebujete. Ale hledejte nejprv království Božího a spravedlnosti jeho, a toto vše bude vám přidáno. Jak jsem již řekl se šaty a sjídlem je zbytečné starání. I kdyby zemědělci zapoměli sklidit dalším rokem zrní samo vyroste zase. Stačí si dojít... vy nemáte čas aha. TO proto, že zrovna musíte chodit do práce a vydělat si na to oblečení atd. Co je spravedlnost Boží? Je to právo všech tvorů na radostný, svobodný a šťastný život. Kdo to hledá najde i jeho království. 

Protož nepečujte o zítřejší den, nebo zítřejší den pečovati bude o své věci. Dostiť má den na svém trápení. To je hezké. Zítřejší den to všechno zařídí sám. Slunce vyjde další ovoce dozraje. Úplně bez vás. Zvířata nemají žádne starosti a hle... mají žaludky plné. Proto upněte pozornost na tento okamžik, zda-li není něco kolem k jídlu. Když to budete dělat každý den... nebudete hladovět. A pak až se dnes najíte... natáhnete se do stínku a zchrupnete si, nebo si zahrajete s ostatními na schovku, nebo půjdete na procházku. To je celé. Žádné starosti, žádné ohrady, žádné ten shon a stres moderní doby. 

Tady nás to nutí k rozhodnutí, k definitivnímu rozhodnutí, protože nemůžeme sloužit dvěma pánům. Když jsem četl zjevení sv.Jana narazil jsem tam na pasáž kdy anděl drží v ruce knihu: "šel jsem k andělu, a řekl jsem jemu: Dej mi tu knížku. I řekl mi: Vezmi, a požři ji, a učiníť hořkost v břiše tvém, ale v ústech tvých budeť sladká jako med." Co je to asi za kniha? Knihu jež na rtech je sladká jako med, ale když se má strávit, následovat ji, tak je velmi hořká? Podle mě je to Bible sama. Mnohým její výklad zdá se být sladký jako med, ale nikdy by nedokázali realizovat její učení, protože to vyžaduje skutky, nikoliv jen slova - že! Zde nás Ježíš nutí k ráznému kroku důvěry. Jde přímo po základních příčinách lidského utrpení. Nutí lidi získat důvěru, najít víru v lásku stvořitele. Chce aby objevili, že všechno co potřebují k životu už mají, už jim to bylo dáno dřív než o to požádali. Jak by mohl tvůrce být tak nezodpovědný, že poskládá nahodile pár věcí dohromady, nazve to celé své dílo člověkem sešle ho na zem a řekne zkus žít, a když něco budeš potřebovat tak mi řekni a já ti to dám? A to má být jako jeho dílo hodné chlouby, svědčící o obrazu jeho schopností jo? 

Ježíš nutí lidi zamyslet se, dává jim příklady lásky tvůrce, jen aby prohlédli zbytečné utrpení, které na sebe jako své jho přijali od pokušitele. Proto nemohou sloužit dvěma pánům, nemohou pracovat pro pokušitele a zárověň pro stvořitele, protože nelze zkloubit mamon a blaho všech. Dva koně jedoucí různým směrem jak na nich chcete s jedním sedlem (srdce) současně jet, a ba co víc dorazit do jednoho cíle, cíle radosti, štěstí a spokojenosti všech? Copak nevidíte, že váš úspěch v soutěži mamonu nutně souvisí z neuspěchem, snažením a ztrátou ostatních! Když teda uděláte skutek, a vydáte se do nejistoty s důvěrou v lásku tvůrce, a ZAŽIJETE to, že vám bylo opravdu všechno ostatní přidáno. Najdete SKUTEČNOU víru. Pak vás pokušitel nemůže nahnat do žádného snažení, protože ho s klidem odpálkujete, vysmějete se mu, protože vidíte, že vám nic nechybí. Vidíte že takový život ve víře a přenechání všech starostí lásce tvůrce, je naprosto povznášející. Než ten shon a snažení se v systému šelmy. 

Nesuďtež, abyste nebyli souzeni. Nebo kterýmž soudem soudíte, [týmž] budete souzeni, a kterou měrou měříte, bude vám zase odměřeno. Načal jsem to už v pasáži o milosrdenství (viz výše). Ježíš to zde více rozvádí. Nesuďte... podle čeho soudíme? Jak jsem již řekl zákon je jen kus papíru v rukou slabocha, rychle sepsaný ve strachu a chrání pouze jeho postavení a majetek. Zvířata žádné své zákony nemají... a hle nijak se nesoudí, žijí jen dle zákonů tvůrce. Ale zde se nejedná jen o zákony, státní, společenské a lidské. Jedná se zde i o principy a pravidla rozlišující lidi na takové a makové. Např. na slušné a neslušné. Ale to vše závisí jen na pohledu jednotlivých stran. Pes vám také dle svého nejlepšího úmyslu prokazuje oddanost olíznutím tváře :-) udělejte to lidem jakožto čin dle svého nejlepšího svědomí (jako akt z čistého srdce), a co se stane? Odsoudí vás. Nevadí jim, že je vlastní malé děti olizují, ale jakmile dospějete je to pohoršující a odporné... ale srdce se nemění. Mezi milenci se také olizujeme a mnohdy to vyhledáváme... přivlasťňujeme si výhradní právo na to, že dotyčný člověk smí být olizován jenom námi a uvězňujeme ho tím, že on může olizovat jedině nás! Jak směšné... co vůbec lidé chtějí. Dokonce se stydíme, za to, že máme něco či někoho rádi!!! To jsem trochu odbočil. 

To podstatné a hlavní co se nám snaží Ježíš říct je vlastně to, že podle sebe soudíme druhé. A tak vzájemě mezi sebou. Tak třeba člověk zakládající si na postavě, trpící komplexy atd. si na druhých všímá nejprve toho co ho nejvíce "žere". Protože se sám v sobě soudí, snaží se vynášet stejný soud i nad ostatními. Lze tak snadno brzy odhalit komplexy lidí :-). Mnohdy to násobí závist, zlost a nenávist k ostatním. Proklínání a výčitky za nespravedlnost tvůrci... atd. Není divu, když slabí nedonošení jedinci si vytvořili zákony umožňující jim právo na zplození jim podobných potomků. V přírodě to tak není. Všimněte si že divoká zvířata se napářejí v zajetí. Proč? Protože jejich děti by čekal život v mřížích, ryzost celé jejich rasy by zmutovala. Takové mládě by už nebylo schopné přežít, navíc by si udělalo z člověka přítele, což je nebezpečný přítel, a hlavně by schoulostivělo vlivem optimálních podmínek nastolených pečlivými ošetřovatelim, takže imunitní systém celé rasy by šel do háje. A je toho ještě mnohem víc. Mnohdy je člověk proti takové moudrosti úplný břídil a likvidátor života. Nedivme se tedy, že lidé celkově mutují, stávají se znich kuličky plné tuku odpadu a zárodků nemocí. DNA mutuje a lidstvo choulostiví. Jak na tom budou asi děti, kteří toto všechno dědí? Ať se nevymlouvají na nespravedlnost tvůrce, protože lenivost, obžérství a pohodlnost našich bytečků a kuchyní neměl ani Adam s Evou v ráji. V přírodě se nemusí vůbec vařit. Oheň... se musí rozdělávat, není tudíž přirozený. Zvířata také nerozdělávají oheň... proč by tvůrce znevýhodňoval svůj nejlepší výtvor a přidělával tak člověku člověku množství starostí navíc? Opět jsem odbočil. 

Takže když soudím sebe soudíme i okolí. Je to stále a tentýž soud a stejný soudce. Protože jsme soudili museli jsme se i sami spoutat či odsoudit. A když jsem se už odsoudili, tak závidíme mnohým, že oni podobný komplex nemají, nemají výčitky a jsou v pohodě, proto se oni stávají terčem pomluv a pod. Čili vlastní problém (trám) ve svém oku nevidíme a třísky u druhých chceme kritizovat a vytahovat na světlo. Navíc je to mnohdy jen zastírací manévr, kdy pozornost okolí přesunujeme na chyby ostatních, aby jsme my vypadali dobře. Zná te to :-) Drbny na ulici... prodrbou cokoliv, jen né sami sebe. Dokud drbou jsou přátelé, pak se rozdělí - drbou s jinými a očerňují se navzájem. A tak se konkrétní jedinci dozvídají jen o chybách druhých. A to je skvělé... to je baví... dává jim to pocit, že oni jsou bez chyby... vzniká tak doslova hromadná závislost na zjišťování nedostatků těch druhých... dodávající posluchačům povznášející pocit vševidících a dokonalých... těch nejlepších ze všech. Kdysi jsem četl, že krátkozrakost a dalekozrakost jsou nemoci psychické. Dalekozrakost, vzniká tím, že svou pozornost zaměřujeme na okolí a nechceme se podívat do sebe. Je to nemoc drben :-) dostavující se především ve stáří a krátkozrakost, je zas pozornost zaměřená jen na Já a to je nemoc egoistů. Převážně jsou to lidé duchovního nádechu - odsuzují svět ale vyvyšují sebe. Ale to jen tak pro perličku. Dnes to už tak neplatí zejména u té krátkozrakosti, protože jsme se vzdálili přirozeným a původně nastoleným podmínkám pro spokojený a radostný život díky vědě a vynalézavosti pokušitele. 

Takže celé to odsouzení nakonec nezařizuje někdo z venčí. Ten soudce i soud i rozsudek i obžalovaný je ve vás. K soudu potřebujete kritéria, zákony či pravidla. To jsou ideologie. Když je máte v hlavě, musíte soudit. Vzniká rozlišování na dobré a zlé či na správné a nesprávné věci atd. Ale finta je v tom, že když máte ten soud v hlavě, musíte soudit i sebe. Jsou jen dvě možnosti buď zrušit všechna kritéria k posuzování, nebo umlčet soudce. Soudce je mysl. Takže když se zaujmete postoj, že prdění je neetické. Budete pak velice trpět, když vám to ve společnosti uletí... vynesete nad sebou rozsudek, že jste burani. Ale to všechno vy. Svobodný člověk nesoudí a není ničím tedy svázán, nemůže se z ničeho obvinit. Dělá si co chce a nemá sebemenší pocit viny, špinavosti a studu. Ikdyž se mu ostatní budou smát... bude s nimi sdílet smích i radost ze hry života a bude velice šťastný, že je rozesmál a rozveselil. 

Kterakž pak vidíš mrvu v oku bratra svého, a v oku svém břevna neznamenáš? Aneb kterak díš bratru svému: Nech ať vyjmu mrvu z oka tvého? A aj, břevno v oku tvém. Pokrytče, vyjmi nejprv břevno z oka svého, a tehdy prohlédneš, abys vyňal mrvu z oka bratra svého. To je klasika. Všude běžná. Jak jsem už psal o drbnách. Probírají jen třísky druhých. Lze to vidět i na diskusních serverech a zejména na těch duchovních. Třeba jsem jen napsal: "Já jsem Syn člověka." A to jste měli vidět jak se to rozbouřilo... lidé si moc domýšlejí... ale já jen napsal pár slov a přec jsem byl zasypán útoky na mou osobu... napsal jsem jim... to je svoboda, to je demokracie, člověk se nemůže ani v klidu představit v tomto diskusním chlívečku plného velkých zvířat. 

Nedávejte svatého psům, aniž mecte perel svých před svině, aťby snad nepotlačily jich nohama svýma, a obrátíce se, neroztrhaly vás. Nemluvte o svobodě před otroky ani před otrokáři. Psi jsou draví a nenasytní a svině jsou rozežrané. Oba typy tedy ani otrok vášní(pes) ani otrokář(svině) namají rádi slovo o svobodě ani o skromnosti. Otrok si uvědomuje krutou pravdu a pravda je velmi často nepříjemná. A otrokář ten by zkrachoval, kdyby si svoboda našla domov na rtech otroků. Tedy oba typy vás nebudou mít v oblibě, když se před nimi budete promenádovat jako v ráji. Ježíš nabádá proroky aby zasévali své učení nejdříve mezi prostý lid, protože to na nich se živí psi i svině. Pokud se učení ujme, přijdou někteří o svá koryta či misky. Přijdou o možnost být draví, soutěžit, nikdo je už nebude poslouchat, neboť jediný, laskavý a milující jest Pán náš. 

Proste, a dánoť bude vám; hledejte, a naleznete; tlucte, a bude vám otevříno. Nebo každý, kdož prosí, béře; a kdož hledá, nalézá; a tomu, kdož tluče, bude otevříno. Jste uvězněni v iluzorní cele a to ještě k tomu bez mříží. Cela to je lpění a mříže to je strach sám. A co je na tom nejvtipnější. Ten strach je rovněž iluzí. Bojíte se, že ztratíte vlastní celu, jistotu, bezpečí a střechu nad hlavou. Můžete prosit, můžete zaklínat, můžete se modlit... z cely vede jen jedna cesta. Po svých. Ježíš venku svolává kdo chce nechť příjde za mnou... a nabere si vody života zadarmo. Je to na vás. Pár kroků... co pár jeden. Nepomůžou vám žádné slova. Ikdyž zavoláte na Ježíše, ikdyž ho budete denně prosit až do konce života... on jen odpovídá Amnen pravím vám neznám vás. Moje ovce můj hlas slyší a jdou za mnou. Je nutno učinit ten velký krok. Miliardy lidí přešlapují celý život... jiní prosí a žebrají dokonce i na kolenou... a Ježíš už ani neodpovídá už ho to nebaví mlčí... Kdo nerealizuje krok k osvobození se nevejde nikdy do Království nebeského. 

Jak se tedy prosí a jak se tluče? Nejsou to jak už víme slova. Uděláte-li vy krok, nebesa za vás udělají dva, uděláte-li dva nebesa za vás udělají čtyři... neuděláte-li krok (skutek) nebesa neudělají taky žádný. Protože 0x2 je 0. Uvádím příhodu ze života. Stopovali jsme v Olomouci. Neměli jsem peníze a domů to bylo 70 km. Po hodině marného úsilí to chtěla přítelkyně vzdát - říkala, že nám nikdo nezastaví. Řekl jsem jí, že auto které nás sveze je už na cestě, že ten člověk nás zaveze téměř domů a že bude rád, že nás vzal. Smála se... řekl jsem ji neveříš? Všechno je jen na tom, zda-li tomu věříš či ne. Musíš dokázat, že to opravdu potřebuješ. Kleknem si a budeme prosit a uvidíš. Nechtěla... pak teda nepřijede. Šlo mi o to abych stimuloval její víru. Nakonec jsem ji přesvědčil, že je to jen hra, divadlo, že to bude legrace. Prosili jsme tedy a zastavila nám paní, která hned řekla... konečně nějací stopaři, celý den je hledám, abych měla rozptýlení a neusnula za volantem. Zjistili jsme že nás doveze velice blízko domova a dokonce nám koupila i svačinu. Když jsme vystoupili. Hned na první stop jsme stopli další auto a tak jsme dorazili až domů. Podruhé to už vyšlo proto, že jsme oba zažili a tudíž jsme věřili, že stopnout auto je možné. 

An který z vás jest člověk, jehož kdyby prosil syn jeho za chléb, dal by jemu kámen? A prosil-li by za rybu, zdali dá jemu hada? Poněvadž tedy vy, jsouce zlí, umíte dobré dary dávati dětem svým, čím více Otec váš, kterýž jest v nebesích, dá dobré věci těm, kteříž ho, prosí? A protož všecko, jakž byste chtěli, aby vám lidé činili, tak i vy čiňte jim; toť zajisté jest zákon i proroci. Zde je nutné podotknout, že né vždy z našeho pohledu jsou všechny věci co nás potkávají dobré, ale jedině Otec (váš Duch) ví, co je skutečně pro nás dobré a dává nám to dřív a aniž bychom o to požádali. S odstupem času mužeme vidět, že to bylo nakonec dobré, a máte-li vhled, uvidíte, že všechno je dobré. Pak oceníte snahu, lásku i štědrost Boží.Pokud vy sami ač jste někdy na sebe zlí, umíte dávat i dobré dary... Věřte tedy, že duch svobodného života to je láska sama. Proto nasloucháte-li mu, obdrží všichni kolem dar nejcennější, který vám všem byl lstivě uloupen. 

Vcházejte těsnou branou; nebo prostranná brána a široká cesta jest, kteráž vede k zahynutí, a mnoho jest těch, kteříž vcházejí skrze ni. Nebo těsná jest brána a úzká cesta, kteráž vede k životu, a málo jest nalézajících ji. Co je těsná brána? Není to pohodlí a není to jistota. Tam kde je jistota a pohodlí, víra ztrácí smysl. Tam i lásky tvůrce není zapotřebí... na co :-). Co mi nabídnul? Kašlem na to, a uděláme si všechno podle sebe. Obklopíme se jen dobrými a lepšími věcmi. Sami si je uděláme tak jak chceme. Zavřeme se do bezpečí a do pohodlí, do jistoty zítřka - uvaříme si chutnější jídla, podíváme se na televizi, zahrajeme si hry, napijeme se pustíme si hudbu, lehneme si na postýlku. Na všechno si vyděláme, protože peníze přinášejí na rozdíl od víry jistotu. Nevěříte? Hleďte... jdu do obchodu a mám co jsem chtěl už dnes! To je náš svět. Všechno chceme hned. Včera už bylo pozdě a proto to tady i tak vypadá. Já, já, já - jiní jsou mi ukradení, když chtějí ať se taky snaží - nic není zadarmo. Já se taky musel nadřít. Zabrat lidem půdu a trochu si je podmanit :-). Co nabízí teda Bůh? Je to láska, spontánní radost a nepodmíněné štěstí. Ty si za peníze nikdo nekoupí, protože za peníze se kupují jen vnější věci. 

Vnitřní věci rozdává do srdce Bůh. A tak se mnozí musejí přesvědčit na vlastní kůži o tom, že kdyby měli všechno jmění světa, nebyli by stejně šťastni. Právě naopak. Uvědomili by si tu mizerii svého celoživotního snažení... uvědomili by si, že skutečnou radost přináší dávání - nikoliv braní, milosrdenství - nikoliv oběti a odsuzování, láska - nikoliv nenávist, přátelství - nikoliv rivalita, služba - nikoliv vláda. Z pohledu tohoto světa, je tou těsnou bránou doslova šílenost, "Džampi-džamping" do propasti nejistoty na laně, které drží "někde v nebi" Bůh. Proto mnozí tuto bránu coby zkoušku k nalezení víry zámerně míjejí... kolik lidí ji nemíjí? Rozhlédněte se kolem... na celou ČR mi budou stačit prsty jedné ruky :-(. Na závěr jen doplňuji: "Chce-li kdo za mnou přijíti, zapřiž sebe sám, a vezmi kříž svůj, a následujž mne. Nebo kdož by chtěl duši svou zachovati, ztratíť ji; kdož by pak ztratil duši svou pro mne, nalezneť ji. Nebo co jest platno člověku, by všecken svět získal, své pak duši uškodil? Aneb kterou dá člověk odměnu za duši svou? Syn zajisté člověka přijde v slávě Otce svého s anděly svými, a tehdáž odplatí jednomu každému podlé skutků jeho." A jak se cítíte odměněni dnes vy za své skutky? Jste radostní, nadšení životem, plní štěstí? Pokud né neváhejte dokud máte ještě čas změnit své skutky a obrátit se. 

Skutečná brána do království nebeského, je otevřená nonstop, avšak po jejích pravé straně postavil někdo další - širší, zlatem nazdobenou a umístil tam rozcestník... Peklo vlevo - (dostupnost:hned) a Nebe doprava (dostupnost:až po smrti), a Bohatství, sláva a moc doprava - (dostupnost:přímo úměrná schopnosti nezastavit se před ničím - tedy třeba už zítra). Poutník přicházející vidí dle množství šlépějí kudy jde většina a volí jistotu. Tedy iluzorní. Poutník, který ví, že jistota je iluzí, a že všichni nemohou být najednou mocní a slavní... si domyslí že tento směr asi nebute ten správný, ikdyž je stejným směrem Nebe. Jó po smrti... ještě jsem nenarazil na žádný důkaz. Ti co zemřeli nic nepoví. Ikdyž je to lákavé cítím v tom nějakou čertovinu. Kdo by chtěl být věčný... to je nuda... ty milióny let se pak dívat na Zemi jak se to tam hemží, jak to tam žije a jak se co prožívá. Ach jo... už ani nevím jaké to je, když člověku kručí břiše, když cítím slunce na tváři... když někoho můžu pohladit... Takový poutník volí nejistou a těsnou bránu, za níž se však rozprostírá Království Boží. 

Pilně se pak varujte falešných proroků, kteříž přicházejí k vám v rouše ovčím, ale vnitř jsou vlci hltaví. Po ovocích jejich poznáte je. Zdaliž zbírají z trní hrozny, aneb z bodláčí fíky? Takť každý strom dobrý ovoce dobré nese, zlý pak strom zlé ovoce nese. Nemůžeť dobrý strom zlého ovoce nésti, ani strom zlý ovoce dobrého vydávati. Všeliký strom, kterýž nenese ovoce dobrého, vyťat a na oheň uvržen bývá. A tak tedy po ovocích jejich poznáte je. Zde Ježíš brojí proti církvi. Dnes by brojil i proti celému duchovnu. Skutečný prorok není hltavý. Spíš rozdává, sám se řídí tím co káže. Podívejme se tedy na jeho život. Ostatní ponižuje a pošpiňuje sám sebe povyšuje na posla Božího, který však slouží jinému pánu kupuje a prodává. Z utrpení a snažení lidí pak sklízí hrozny a fíky. On sám však nejde příkladem. Káže ve velkých sálích, jen majetným... prodává knihy zase jen majetným... Lidé se dozvídají o dalších a dalších překážkách ke štěstí... přijďte příště, kupte si videozáznam mistra, kazetu nebo CD s hudbou... viz. Článek Další povídky - Mission imposible. Lidé neodcházejí nijak osvobozeni... spíš doslova okradeni proto takový posel nenese žádné dobré ovoce. Od skutečného "posla" budete naopak odcházet jako by vám spadl kámen ze srdce... 

Ne každý, kdož mi říká: Pane, Pane, vejde do království nebeského, ale ten, kdož činí vůli Otce mého, kterýž v nebesích jest. Mnozíť mi dějí v onen den: Pane, Pane, zdaliž jsme ve jménu tvém neprorokovali, a ve jménu tvém ďáblů nevymítali, a v tvém jménu divů mnohých nečinili? A tehdyť jim vyznám, že jsem vás nikdy neznal. Odejděte ode mne, činitelé nepravosti. Všimněte si ČINÍ vůli Otce mého. Ježíšův Otec jak si vzpomínáte je Duch svatý. Svatost je původní přirozenost a svoboda bytí. Duch je pak vědomí. Ten kdo uzpůsopí svůj život prioritám které volí takové vědomí, ten vejde do království nebeského. Království nebeské je svoboda. Duch chce být totiž volný jako pták a létat životem stéjně jako jeho kolegové v nebesích... Tady je to tedy jasné, ač mnozí to dnes nevidí. Né podle slova, ale podle skutků (ovoce) se poznává ten, jež ČINÍ vůli Otce. A tak tu máme proroky, kazatele, mistry, lektory a Velebné otce... kteříž káží, ale sami nezachovávají. Dokonce káží za peníze... kupují a prodávají... řeční v honosných sálech, obklopeni zlatem a cennostmi na svých oltářích, vymáhajíc i almužny na údržbu svých sálů... těm bych připomenul Ježíšova slova svým pravým UČEDNÍKŮM: "Na cestu pohanů nechoďte, a do města Samaritánských nevcházejte. Darmo jste vzali, darmo dejte. Nebeřte s sebou zlata, ani stříbra, ani peněz do opasků svých, ani mošny na cestu, ani dvou sukní, ani obuvi, ani hůlky; hodenť jest zajisté dělník pokrmu svého. Neníť učedlník nad mistra, ani služebník nad pána svého. Dostiť jest učedlníku, aby byl jako mistr jeho, a služebník jako pán jeho. Poněvadž hospodáře Belzebubem nazývali, čím pak více domácí jeho? Což vám pravím ve tmách, pravte na světle, a co v uši slyšíte, hlásejte na domích. A nebojte se těch, kteříž mordují tělo, ale duše nemohou zamordovati; než raději se bojte toho, kterýž může i duši i tělo zatratiti v pekelném ohni. Zdaliž nebývají prodáváni dva vrabečkové za penízek? A však jeden z nich nepadá na zem bez Otce vašeho. Vaši pak i vlasové na hlavě všickni sečteni jsou. Protož nebojte se, dražší jste vy nežli mnoho vrabců. Kdožkoli tedy vyzná mne před lidmi, vyznámť i já jej před Otcem svým, kterýž jest v nebesích. Kdož by pak mne zapřel před lidmi, zapřímť ho i já před Otcem svým, kterýž jest v nebesích. Nedomnívejte se, že bych přišel pokoj dáti na zemi. Nepřišelť jsem, abych pokoj uvedl, ale meč. Přišel jsem zajisté, abych rozdělil člověka proti otci jeho, a dceru proti mateři její, a nevěstu proti svegruši její. Kdo miluje otce neb matku více nežli mne, neníť mne hoden; a kdož miluje syna neb dceru více nežli mne, neníť mne hoden. A kdož nebéře kříže svého a nenásleduje mne, neníť mne hoden." Podívejte se nyní pod tímto světlem na své "kazatele" - někteří vás i zvou na své přednášky :-) to nedělá žádný prorok... prorok prorokuje, ukazuje vám vaše špatnosti i špatnosti vaší společnosti, toho mají v lásce jen skutečně žíznící po spravedlnosti, jeho jazyk je ostrý jako meč. Proto skutečné proroky vždy zamordovali. I dnes by tomu nebylo jinak... možná by to jen "vypadalo" jako nehoda. 

A protož každého, kdož slyší slova má tato a plní je, připodobním muži moudrému, kterýž ustavěl dům svůj na skále. I spadl příval, a přišly řeky, a váli větrové, a obořili se na ten dům, ale nepadl; nebo založen byl na skále. Svobodný člověk, kráčí úplně lehce životem. Příval je touha vlastnit, řeky jsou nesnáze, větrové jsou strach. Nic nezničí jeho svobodu. Dům je svoboda, protože on v ní žije. Skála je pak svoboda každého bytí - odvěký zákon Boží, který zde citují slova Ježíše. 

Každý pak, kdož slyší slova má tato, a neplní jich, připodobněn bude muži bláznu, kterýž ustavěl dům svůj na písku. I spadl příval, a přišly řeky, a váli větrové, a obořili se na ten dům, i padl, a byl pád jeho veliký. Takže písek to jsou zákony a pravidla lidské společnosti. Pokud na jejich základě postavíme svůj dům svobody... aj. aj. Vlastnictví, nesnáze, strach ho okamžitě zboří. A pád je to velký a tvrdý přímo nahubu. Je těžké už při společenství dvou lidí zachovat svobodu každého znich. Za chvíli se dostaví pře a kompromisy. A nedej tomu, když oba bloudí v temnotách. To už zamořují svým utrpením i na ostatní. 

Podívejte se na své životy, zda-li stojí skutečně na hodnotných základech... abyste jednou neviděli všechno co jste budovali v troskách, aby jste neviděli jak vám vaše poklady kazí rez, inflace, amortizace stáří a nemoc. Nazí jste sem přišli a nazí odejdete... všechno snažení směrem k vlastnictví je proto zcela zbytečné a marnivé... štěstí a radost to ještě nikomu nepřineslo. Moc, popularitu obdiv a úcta je závislá jen na ostatních stejně zaměřených lidech. Ti co neusilují o podobné věci... ti takové lidi litují. Až se tedy změní zaměření lidských srdcí na takové nicotnosti, všechna moc slavných, populárních a jiných vlivných se rázem zbortí. Protože závisela jen na sleposti ostatních. Nikdy proto nepřinese záruku věčné radosti a štěstí. Strach s tímto spojený pak bičuje tento svět. Všechno to běsnění má jednu a hlavní příčinu. Je to jako obrácená pyramida. Vykořeněním te spodní - hlavní kostky se to všechno změní. A ta kostka má název vlastnictví. Od toho se všechno utrpení odvíjí. Když něco máte, máte strach, potřebujete zákony a vojsko na ochranu tedy i moc nad tím vším. Majetek je jako těžká kotva života. Neosvobozuje ale svazuje. Čím víc toho člověk má, tím víc je uvázán a má mnoho starostí a strachů. Kdo nic nemá, pro toho je i zloděj bratrem a životem se mu kráčí lehce jako ptákům na obloze. Všechno potřebné už jsme dostali to co navíc od toho jest jsou věci pekelné. "Nemůžť člověk vzíti ničeho, leč by jemu dáno bylo s nebe." Stalo se pak, když dokonal Ježíš řeči tyto, že se převelmi divili zástupové učení jeho. 

Nebo učil je jako moc maje, a ne jako zákonníci. 

Ale to ještě není všechno :-) je třeba aby opona lží spadla úplně. 

A když sstupoval s hory, šli za ním zástupové mnozí. A aj, malomocný přišed, klaněl se jemu, řka: Pane, kdybys jen chtěl, můžeš mne očistiti. I vztáh Ježíš ruku, dotekl se ho, řka: Chci, buď čist. A hned očištěno jest malomocenství jeho. I dí jemu Ježíš: Viziž, abys žádnému nepravil. Ale jdi, ukaž se knězi, a obětuj dar ten, kterýž přikázal Mojžíš, na svědectví jim. Tady už Ježíš rebeluje... dokazuje, že on dokáže dělat zázraky a to ještě lidem prospěšné, a že Bůh farizeů to nikdy nedělal. Zatímco si Ježíš hraje s domýšlivostí lídí, a tvrdí něco o svém Otci, ukazuje lidem, že jeho Otec je šlechetnější a spavedlivější, že nevyžaduje úctu ani to všechno jako Bůh Mojžíšův. Jen si přečtěte jak byl rozmazlený... Exodus- od kapitoly 20 po kapitolu 30. Tam jsou pravidla pro lidi, dále pak následuje popis chrámů, obětí a služeb dosti vypečených... Dokonce Mojžíš nachytal svého Hospodina... viz. Exodus-31.10-13 který by rád vyhlazoval za neúctu vlastní lid. Nic však o životě věčném... to ne. Ježíš to ano... To je pánečku rebel. Farizejové museli být doslova jako na trní. 

A když vcházel Ježíš do Kafarnaum, přistoupil k němu setník, prose ho, A řka: Pane, služebník můj leží doma šlakem poražený, velmi se trápě. I dí jemu Ježíš: Já přijdu a uzdravím ho. A odpovídaje setník, řekl: Pane, nejsemť hoden, abys všel pod střechu mou, ale toliko rci slovo, a uzdraven bude služebník můj. Nebo i já jsem člověk pod mocí, maje pod sebou žoldnéře, a dím-li tomuto: Jdi, tedy jde, a jinému: Přiď, a přijde, a služebníku svému: Učiň toto, a učiní. To uslyšev Ježíš, podivil se, a jdoucím za sebou řekl: Amen pravím vám, ani v Izraeli tak veliké víry jsem nenalezl. Jaká víra? Setníka vidí Ježíš jako Ducha. Cožkoli duch nařídí, to je splněno... nedostavují se výmluvy, pochybnosti či nedůvěra v jeho moudrost, či reptání o rozmazlenosti... a už vůbec né kritika ze strany jeho služebníka tedy (ega). Jako by vůbec nebylo. Duch velí... tělo i mysl následuje. 

A aj, bouře veliká stala se na moři, tak že vlny přikrývaly lodí. On pak spal. A přistoupivše učedlníci jeho, zbudili jej, řkouce: Pane, zachovej nás, hynemeť. I dí jim: Proč se bojíte, ó malé víry? Tehdy vstav, přimluvil větrům a moři, i stalo se utišení veliké. Lidé pak divili se, řkouce: Kteraký jest tento, že ho i větrové i moře poslouchají? Hmm co když ve skutečnosti přimluvil jen strachu(větrům) a obavám(moři myšlenek) těch učedníků... Proto se k zázrakům nebudu vyjadřovat, stejně tak lze učinit z vody víno. Víno které pije vězeň ve vězení a voda které se napije hned po propuštění... jaký rozdíl chuti... se okamžitě mění ve víno(radost ze svobodného života). Slepý je každý kdo bloudí v temnotách, mrtvý je každý kdo žije v iluzích "potom" nebo "tehdy". Hluchý je každý, kdo neslyší hlas života. Malomocný je ten, který otročí vášním. Chromý je ten který nemůže stát na vlastních nohách - natož svobodně chodit svým životem atd. atd. 

A bylo opodál od nich stádo veliké vepřů, pasoucích se. Ďáblové pak prosili ho, řkouce: Jestliže nás vymítáš, dopustiž nám vjíti do toho stáda vepřů. I řekl jim: Jděte. A oni vyšedše, vešli do stáda těch vepřů. A aj, hnalo se prudce všecko stádo těch vepřů s vrchu dolů do moře, i ztonuli v vodách. Pastýři pak utekli. A přišedše do města, vypravovali [to] všecko, i o těch ďábelnících. A aj, všecko město vyšlo v cestu Ježíšovi, a uzřevše ho, prosili, aby šel z končin jejich. Co když stádo vepřů zde symbolizuje jen šlechtu? Ježíš totiž vymítal dábelství jen z chudých lidí. 

A aj, přinesli mu šlakem poraženého, ležícího na loži. A viděv Ježíš víru jejich, dí šlakem poraženému: Doufej, synu, odpuštěniť jsou tobě hříchové tvoji. A aj, někteří z zákonníků řekli sami v sobě: Tento se rouhá. A viděv Ježíš myšlení jejich, řekl: Proč vy myslíte zlé věci v srdcích svých? Nebo co jest snáze říci: Odpuštěniť jsou tobě hříchové, čili říci: Vstaň a choď? Ale abyste věděli, žeť má moc Syn člověka na zemi odpouštěti hříchy, tehdy dí šlakem poraženému: Vstana, vezmi na sebe lože své, a jdi do domu svého. Tedy vstav, odšel do domu svého. A vidouce to zástupové, divili se a velebili Boha, kterýž dal takovou moc lidem. Dlaší rebelie a zneuctění Boha farizeů v očích lidu. A co na to Farizeové? Farizeové pak pravili: Mocí knížete ďábelského vymítá ďábly. A co na to Ježíš? I obcházel Ježíš všecka města i městečka, uče v školách JEJICH a káže evangelium království, a uzdravuje všelikou nemoc i všeliký neduh v lidu. 

A vidouce to farizeové, řekli učedlníkům jeho: Proč s celnými a hříšníky jí mistr váš? Ježíš pak uslyšev to, řekl jim: Nepotřebujíť zdraví lékaře, ale nemocní. Jdouce pak, učte se, co jest to: Milosrdenství chci a ne oběti. Nebo nepřišel jsem volati spravedlivých, ale hříšných ku pokání. Ježíš je mazaný. Mluví totiž k oběma stranám. Tedy i k farizeům. Zatím co jí s lidmi, ze které oni učinili hříšníky... dává jim lekci :-) o jejich vlastním hříchu a využívání neznalosti jiných pro svůj prospěch ať už materiální nebo duchovní. Hříšník je pro ně jen oběť jejich Bohu za to, že oni jsou pak ti milovaní! To je rebel co. To kdybych řekl v kostele... že církvi nejde vůbec o to, aby lidé nebyli hříšní... aj. aj. aj. 

Tehdy přistoupili k němu učedlníci Janovi, řkouce: Proč my a farizeové postíme se často, učedlníci pak tvoji se nepostí? I řekl jim Ježíš: Zdaliž mohou synové ženichovi rmoutiti se, dokudž s nimi jest ženich? Ale přijdou dnové, když bude od nich odjat ženich, a tehdyť se budou postiti. Tady to je rebelie proti postům. Lidé svobodní se nemusí postit. Jenom spoutaní a hříšnící se postí, sami sebe svázali nejen předsudky, ale i jejich důsledky a následky. Ježíš se zde nezpřipodobňuje ženichovi jak si mnozí myslí. Ženich je symbolem svobodného života. V tomto směru jsou všichni slovně modlící se a hladovějící se lidé církevní či duchovní jen nevěřící hříšníci a ti největší žebráci života. Proč největší žebráci? Protože materialisté slouží a žebrají jen na Belzebubovi. Duchovňáci, ti nejen že slouží Belzebubovi, ale žebrají navíc ještě na iluzorním Bohu, aby mohli být očištěni na ostatních a pak spaseni. 

Žádný zajisté nepřišívá záplaty sukna nového k rouchu vetchému; nebo ta záplata jeho odtrhla by [díl] od roucha, a větší by díra byla. Aniž lejí vína nového do nádob starých; sic jinak rozpuknou se sudové, a víno se vyleje, a sudové se zkazí. Ale víno nové lejí do nových nádob, a bývá obé zachováno. Záplata to je post. Roucho vetché je ideologie. V praxi to znamená, že se ideologie mění až v posedlost. Víno je radost ze života. Nádoba je mysl neboli hlava chcete-li. Je li mysl stará, zcepenělá, zatvrzelá spoutaná předsudky neschopna změny, tehdy ikdyž příjme učení vedoucí k radosti ze života, neunese to, zamítne to a vyvrhne to ven a co navíc.. taková mysl se o to víc rozpoltí a zatvrdí ve své ideologii. 

Jdouce pak, kažte, řkouce: Že se přiblížilo království nebeské. Nemocné uzdravujte, malomocné čisťte, mrtvé křeste, ďábelství vymítejte; darmo jste vzali, darmo dejte. Nebeřte s sebou zlata, ani stříbra, ani peněz do opasků svých, Ani mošny na cestu, ani dvou sukní, ani obuvi, ani hůlky; hodenť jest zajisté dělník pokrmu svého. To je hezké pravidlo. Kdo činí dobré skutky, dobro zakusí. Nechť sami lidé rozhodnou. Dnes je to však jinak. Máme pravdidla podnikání - reklama nemusí být pravdivá a případný neúspěch je většinou věcí zákazníka, který za to všechno platí. Ježíš tím říká lidé neplaťte za nic předem! Ať už je to vstup na přednášku či do kina nebo za léky a různé služby atd. Tím zmizí z trhu ty nekvalitní věci i reklama nebude už potřeba a vy pak nebudete muset platit, ikdyž nejste s úrovní služeb zrovna dvakrát spokojeni. Tím jste totiž sami proti sobě! Copak to nevidíte? ...já vím zákony drží v rukou ti druzí... ale to jen vy jim to umožňujete! Tak se na ně nevymlouvejte. To nijak věc nevyřeší. 

A do kteréhožkoli města neb městečka vešli byste, vzeptejte se, kdo by v něm hodný byl, a tu pobuďte, až i vyjdete. A vcházejíce do domu, pozdravte ho. A jestliže bude dům ten hodný, pokoj váš přijdiž naň; pakli by nebyl hodný, pokoj váš navratiž se k vám. To je hezké. Ježíš jim přeje, aby je je klid neopouštěl. Tedy aby se do jejich srdce nevkradla zlost či nenávist vůči takovým lidem. 

A kdožkoli nepřijal by vás, a neuposlechl by řečí vašich, vyjdouce ven z domu [neb] z města toho, vyrazte prach z noh svých. Amen pravím vám: Lehčeji bude zemi Sodomských a Gomorských v den soudný nežli městu tomu. Aj, já posílám vás jako ovce mezi vlky; protož buďte opatrní jako hadové, a sprostní jako holubice. Vystříhejte se pak lidí; neboť vás vydávati budou do sněmů, a v shromážděních svých budou vás bičovati. Ano i před vládaře i před krále vedeni budete pro mne, na svědectví proti nim, i národům. Tady jde o to aby se učení co nejvíce rozšířilo. Nemá cenu zdržovat se ze zatrvzelostí některých jedinců. Máme se dívat dopředu. K dalším žíznícím. Smést prach to je jako zapomenout a pokračovat. Máme být opatrní, aby nás někdo hned nezabil a mírumilovní, aby jsme mu nedali záminku k tomu činu. Ikdyž nás budou zrazovat a vydávat vládcům a soudům. Ježíš jim říká, že tím ti vládcové jen vydávájí svědectví proti sobě, své krutosti a nespravedlnosti všem národům. Čili jsou sami proto sobě, když to dělají takto veřejně. Když to vře na obou stranách (tedy vládců i lidu) to je znamení, že přišel skutečný prorok je velmi nebezpečný pro všechny. Je to rebel proti všem pravidlům, kterého nezastaví žádné hrozby. Ač sám nemá zbraň a je mírumílovný... jenom oznamuje pravdu... nic jiného - často bývá umlčen. 

Když pak vás vydadí, nebuďtež pečliví, kterak aneb co byste mluvili; dánoť bude zajisté vám v tu hodinu, co budete míti mluviti. Nebo ne vy jste, kteříž mluvíte, ale Duch Otce vašeho, kterýž mluví v vás. Vydáť pak bratr bratra na smrt, i otec syna, a povstanouť dítky proti rodičům, a zmordují je. A budete v nenávisti všechněm pro jméno mé, ale kdož setrvá až do konce, tenť spasen bude. Až nás vydají na soud... nemáme se starat o to co budeme mluvit, protože právo na svobodný život mluví v těchto chvílích za nás. Jako by jsme ho ztělesňovali... aniž by jsme promluvili jediného slova, všichni lidi znají obžalobu a vidí tedy otrokáře v pravém světle. Děti & rodiče, změna & stereotyp, život & smrt. Mládí slyší hlas svobody ve svých ještě nezlomených srdcích. Než jsou postupně zlomeni a začleněni do společnosti zbabělých otroků. Proto zvolejme mládí má zelenou. Mládí to je život sám. Proč by stáří mělo omezovat a zneužívat mládí jen kvůli zajištění svých vybudovaných pozic?!!! 

Neníť učedlník nad mistra, ani služebník nad pána svého. Dostiť jest učedlníku, aby byl jako mistr jeho, a služebník jako pán jeho. Poněvadž hospodáře Belzebubem nazývali, čím pak více domácí jeho? Občan je učedník politika. Otrok je služebník otrokáře. Oběma tedy jak občanovi nebo otrokovi stačí, aby jednou dosáhli úrovně svých mistrů a pánů. Ale jestliže jejich vládce je zmítán sám ďáblem komu tedy slouží ti všichni jeho poddaní! To je rebelské že?! Ježíš varuje lidi, aby nesloužili touhám a takovým lidem, kteří jim podlehli, protože pak jsou sami proti sobě. Napsal jsem to takhle: Jak se dá zamaskovat slabost? V očích slepců je to vlastnictvím čehosi...(bohatství, moc, sláva atd.) pak přichází úcta těch, jež mají stejné nutkání... (to jsou učedníci a přisluhovači, kteří pod vlivem vidiny sebe sama ve stejném království celou tuto hru podporují) a s ní i moc nad nimi. (tak nad nimi všemi získal hravě moc Belzebub). Je to jeho hra. Je to jako sportka. Ukážete-li lidem, že někdo vyhrál moc peněz... rozjede se to. Každý kdo zatouží začne hrát touha a závist jsou jako sestry. Pak vyhraje další... a už počet hráčů stoupá... a s nimi i výše odměny a tím i motivace všech... a tak všichni hrají hru. Věčné kolo utrpení. Očekávání, doufání a zklamání. Nedokáží přestat, když do toho vrazili už tolik času a tolik snažení či prostředků... tak to teď nevzdají. Možná se jim stane, že jednou nevsadí a bác jejich šťastná čísla zrovna padnou... tak to je potom už definitivně pojištěno, že hrát nikdy nepřestanou. A jediná finta je (a to se budete smát) v tom, že kdyby přestali všichni hrát, pak by nemohl ani nikdo vyhrát, a celé to zbytečné kolo životního utrpení by neexistovalo. A stejné je to se vším co nabízí Belzebub. Všechno štěstí, závisící na utrpení, soutěžení a snažení se druhých za stejným cílem je jenom jeho hra. Hra v níž existuje jeden vítěz, je šíleným závodem všech zůčastněných, kteří zaplatili tvrdé startovné a tím se složili na odměnu vítěze. Belezebuba to nic nestálo! Teď se směje kolik lidí upsalo se jemu. Čím větší je startovné a tvrdší pravidla hry, tím je lákavější odměna. Nesoutěžte, nezávoďte a nebudete muset závidět vítězům, či toužit po vítěztví. Jenom ten kdo nehraje je skutečný vítěz. Bez otroků není otrokáře, bez poddaných není panovníka, bez chudých není bohatého bez obdivovatelů není slávy atd. Všechno je dnes ve vašich rukou. 

Protož nebojte se jich; nebo není nic skrytého, což by nemělo býti zjeveno, ani tajného, ješto by nemělo zvědíno býti. Což vám pravím ve tmách, pravte na světle, a co v uši slyšíte, hlásejte na domích. A nebojte se těch, kteříž mordují tělo, ale duše nemohou zamordovati; než raději se bojte toho, kterýž může i duši i tělo zatratiti v pekelném ohni. Zdaliž nebývají prodáváni dva vrabečkové za penízek? A však jeden z nich nepadá na zem bez Otce vašeho. Vaši pak i vlasové na hlavě všickni sečteni jsou. Protož nebojte se, dražší jste vy nežli mnoho vrabců. Pravda vyjde vždy na jevo. Máme jí pomoci. Co slyšíme v duchu máme hlásat veřejně. (Je to hlas Krista svobody bytí). Každý ví co mu vadí, co se mu nelíbí - ale nikdo nahlas nic neříká. Je třeba mluvit na správných místech. Jste totiž sami proti sobě. Na své děti nemyslíte, to oni na tom bůdou ještě hůře. Copak nevidíte, jak se pouta utahují? Nemáme se proto bát těch kdo zamordují tělo, protože to my je živíme, byli by sami proti sobě. Ale máme se bát toho, jež naši svobodnou duši zatratí v pekelném utrpení. Vrabečkové... Ježíš říká že peníze ani sebemocnější lidský panovník nemají žádnou moc nad vaším svobodným životem! Dodává vám odvahu :-). Protože ví, že je jenom jeden panovník a tisíce poddaných. Co zmůže panovník bez poddaných... nemá ani vojsko... nemá nic zůstane sám. Tím Ježíš ukazuje, že to vy máte všechno ve svých rukou. Když každý ve vězení zatouží po svobodě... pak i dozorci budou ti první osvobozovatelé... Tak to je. Armádu a policii tvoří jen lidé jako vy, a všichni jste v jednom velkém vězení avšak lstí poštvaní proti sobě. A tam venku... je svobodný život volný jako širé nebe a místo strojů je slyšet jen zpěv ptáků... a místo světel slunce zdarma svítí... a místo placeného smogu se dýchá zdarma čerstvý vzduch... 

Kdožkoli tedy vyzná mne před lidmi, vyznámť i já jej před Otcem svým, kterýž jest v nebesích. Kdož by pak mne zapřel před lidmi, zapřímť ho i já před Otcem svým, kterýž jest v nebesích. Zde mluví o svobodném duchu. Kdo nemluví o svobodě nahlas a před lidmi... musí s nimi trpět ve stejném vězení. V jednotě je to tajemství. Kázejte tedy učení o svobodném životě, jedině tak vás všechny samo toto učení vynese až ke svobodě. 

Nedomnívejte se, že bych přišel pokoj dáti na zemi. Nepřišelť jsem, abych pokoj uvedl, ale meč. Přišel jsem zajisté, abych rozdělil člověka proti otci jeho, a dceru proti mateři její, a nevěstu proti svegruši její. A nepřátelé člověka domácí jeho. Kdo miluje otce neb matku více nežli mne, neníť mne hoden; a kdož miluje syna neb dceru více nežli mne, neníť mne hoden. Je nutno začít. Je to jako lavina... začíná prvním kamínkem... jako svítání začíná prvním paprskem... tak i svobodný život začíná prvním svobodným krokem. Nemáme se ohlížet na jiné. Protože to co děláme děláme nejen pro sebe, ale pro celý svobodný svět. Mnohdy teprve smrt prvních velkých... rozpoutává doslova vlny ozvěny v davu a porobouzí tisíce následovníků. I Ježíš to věděl, i Jan Hus to věděl... atd. 

A kdož nebéře kříže svého a nenásleduje mne, neníť mne hoden. Kdo nalezne duši svou, ztratíť ji; a kdo by ztratil duši svou pro mne, nalezneť ji. Kdo vás přijímá, mne přijímá; a kdo mne přijímá, přijímá toho, kterýž mne poslal. Kdo přijímá proroka ve jménu proroka, odplatu proroka vezme; a kdož přijímá spravedlivého ve jménu spravedlivého, odplatu spravedlivého vezme. A kdož by koli dal jednomu z těchto maličkých toliko číši [vody] studené k nápoji ve jménu učedlníka, zajisté pravím vám, neztratíť odplaty své. Takže máme následovat Ježíše. Máme žít tak jako on. Svoboda je naše právo. Jedině tak zmizí utrpení. Kdo příjmá učení o své vlastní svobodné existenci, příjmá i Ducha svatého. Kdo příjme takovou spravedlnost ve jménu této spravedlnosti, odplatu takové spravedlnosti sám vezme. A kdo by poučil o tomto svobodném životě jen jedno z těchto maličkých (voda je symbolem učení, který žíznící pije) zajisté neztratí odplatu svou. Tedy záruku svobody i v budoucnu. 

Ode dnů pak Jana Křtitele až dosavad království nebeské násilí trpí, a ti, kteříž násilí činí, uchvacujíť je. Nebo všickni proroci i ten zákon až do Jana prorokovali. A chcete-li přijíti, onť jest Eliáš, kterýž přijíti měl. Kdo má uši k slyšení, slyš. Ale k komu připodobním pokolení toto? Podobné jest dětem, sedícím na ryncích a na tovaryše své volajícím, A říkajícím: Pískali jsme vám, a neskákali jste; žalostně jsme naříkali, a neplakali jste. Přišel zajisté Jan, nejeda ani nepije, a řkou: Ďábelství má. Přišel Syn člověka, jeda a pije, a řkou: Aj, člověk žráč a piján vína, přítel publikánů a hříšníků. Ale ospravedlněna jest moudrost od synů svých. Svoboda a násilí nejde dohromady. Všichni proroci tedy prorokují o svobodném životě. Kdo má uši slyší. A toto pokolení podobné je občanům, kteří sedí ve svém bytě a volají na své politiky. Měli jsme takové a takové požadavky a vy jste pro nás nehli ani prstem, žijeme tady v bídě a nářku a vám ani slza neukápne. Přijde tedy prorok mezi nás aby nám řekl pravdu a ukázal nám cestu ke spravedlnějšímu životu. Prorok, který je skromný v jídle i v pití mnohem více než my a vy říkáte že je to Ďábel, rebel a kacíř, přičemž sami máte hrdla opitá a břicha vypasená. A když přijde Syn člověka, který pije a jí s námi v naší chudobě a skromnosti... říkáte, že je to žráč a pijan vína, přítel nás obyčejných lidí a hříšníků. Ale moudrost nás občanů je ospravedlněna. My vidíme a cítíme totiž vaše skutky i ovoce na nás i našich dětech. 

V ten čas odpověděv Ježíš, řekl: Chválím tě, Otče, Pane nebe i země, že jsi skryl tyto věci před moudrými a opatrnými, a zjevil jsi je nemluvňátkům. Jistě, Otče, žeť se tak líbilo před tebou. Všecky věci dány jsou mi od Otce mého, a žádnýť nezná Syna, jediné Otec, aniž Otce kdo zná, jediné Syn, a komuž by chtěl Syn zjeviti. Poďtež ke mně všickni, kteříž pracujete a obtíženi jste, a já vám odpočinutí dám. Vezměte jho mé na se, a učte se ode mne, neboť jsem tichý a pokorný srdcem, a naleznete odpočinutí dušem svým. Jho mé zajisté jestiť rozkošné, a břímě mé lehké. Moudrý je svázán opatrností a opatrný je svázán strachem. Tajemství svobody tkví v nevědomosti tedy v neposkvrněném vědomí. Tak přicházejí na svět nemluvňátka. Umění řeči k čemu slouží? Jenom k tomu jak vás ovládat. Tak si společnost vyrábí ze svých dětí své živitele-otroky. O všechny pro život podstatné věci se dá s ostatními podělit i beze slov. Viz. příroda. I pes je ovládán pomocí slov. Všechny věci jsou mi dány od tohoto neposkvrněného vědomí. Žádný nezná jiného tak jako sám sebe. Ani nikdo jiný nemůže poznat vaši vnitřní podstatu, kromě vás, nebo s pomocí toho, který ji už poznal a chce vás k ní dovést. 

V ten čas šel Ježíš v sobotu skrze obilí, učedlníci pak jeho lační jsouce, počali vymínati klasy a jísti. Farizeové pak spatřivše to, řekli jemu: Hle, učedlníci tvoji činí, čehož nesluší činiti v sobotu. On pak řekl jim: Co jste nečtli, co učinil David, když lačněl, on i ti, kteříž s ním byli? Kterak všel do domu Božího a chleby posvátné jedl, kterýchž jemu neslušelo jísti, ani těm, kteříž s ním byli, než toliko samým kněžím? Aneb zdali jste nečtli v zákoně, že kněží v sobotu v chrámě sobotu ruší, a jsou bez hříchu? Ale pravímť vám, že větší jest tuto nežli chrám. Než kdybyste věděli, co jest to: Milosrdenství chci a ne oběti, nepotupovali byste nevinných. Syn zajisté člověka jest pánem i soboty. A odšed odtud, přišel do školy jejich. Ježíš ví, že zákon soboty je jen lidské pravidlo a život sám se na něho neohlíží. V přírodě mravenci pracují sobota nesobota. David byl v očích farizeu považován za posvátného... jak o něm píšou jejich písma byl velkým oblíbencem a služebníkem Hospodina. Proto Ježíš rebeluje a to ještě tak, že jim i lidem ukazuje díry v jejich ideologii. A nakonec je napadá, že oni sami v sobotu v chrámě pracují a jsou bez hříchu. A že nemají potupovat nevinných jenom proto aby jim přinášeli do chrámu oběti. To je síla... to jako bych vynadal farářovi nebo Jehovistům za to, že potupují nevinné a lákají je do svých sítí, protože to jedině z nich pak mají užitek. 

A aj, byl tu člověk, maje ruku uschlou. I tázali se ho, řkouce: Sluší-li v sobotu uzdravovati? aby jej obžalovali. On pak dí jim: Který z vás bude člověk, ješto by měl ovci jednu, a kdyby ta upadla do jámy v sobotu, i zdaliž nedosáhne jí a nevytáhne? A čím lepší jest člověk než ovce? A protož slušíť v sobotu dobře činiti. Tedy řekl člověku tomu: Vztáhni tu ruku svou. I vztáhl, a přivedena jest k zdraví jako druhá. Farizeové pak vyšedše, drželi radu proti němu, kterak by jej zahladili. A věděv to Ježíš, šel odtud. I šli za ním zástupové mnozí, a uzdravil je všecky. Ježíš je moudrý i mazaný. Když se jedná o majetek farizeů klidně sobota nesobota zachraňují co se dá. Já bych jim řekl, když jim spadne v sobotu na zem zlaťák zda-li budou pracovat a ohnou svůj hřbet. Nebo tam budou stát až do neděle, aby jim ho někdo nevyfouk dřív. A co víc je život než zlaťák. Rebel jak má být :-). Když se skloubí moudrost, inteligence a svoboda dohromady... pak je oheň na střeše. A tak jsem se i já rozhodl využívat svého talentu v neprospěch zotročovatelů. Byl bych totiž sám proti sobě i svým dětem. Jedná se mi jen o pravdu, spravedlnost a svobodu. 

Aj, služebník ten můj, kteréhož jsem vyvolil, ten milý můj, v němž se dobře zalíbilo duši mé. Položím Ducha svého na něj, a soud národům zvěstovati bude. Nebude se vaditi, ani křičeti, aniž kdo na ulicích uslyší hlas jeho. Třtiny nalomené nedolomí, a lnu kouřícího se neuhasí, až i vypoví soud k vítězství. A ve jménu jeho národové doufati budou. Duch svatý tedy neposkvrněná přirozenost svobodného bytí zde zvěstuje, že Ježíš je jeho služebník a naslouchá mu. Je jím milován protože jeho srdce netrpí žádným utrpením z touhy. Proto se v něm tento duch cítí volný. Jeho ústy pak bude národům zvěstovat soud. Na každého člověka byl totiž položen při narození Duch svatý. Jenže s postupem času tohoto ducha uvěznili žádosti. Proto je v zájmu všech vynášet soud na těmito svazujícími věcmi, které nepocházejí od stvořitele. Lidé vnitřně prahnou po svobodě. Trpí. Jsou v tom zajedno. Proto kdokoliv mluví o svobodě stmeluje takové lidi k sobě. Svoboda a láska jdou v ruku v ruce. Tedy lidé se mezi sebou nebudou vaditi když začnou naslouchat všichni tomu vnitřnímu hlasu svého uvězněného ducha. Třtinu nedolomí, ani len kouřící neuhasí dokud nevypoví soud k vítezství. To je popis osvícení. Jakmile se vám jednou podaří zaslechnout ten vnitřní hlas, který denně přebíjíte řevem myšlenek a starostí, nestihnete ani dokončit rozdělanou práci než vynesete rozsudek nad svazujícími žádostmi vedoucí ke svobodě. Víte duchové - coby vnitřní hlasy jsou vždy zajedno. Není divu, protože to oni tvoří jediného Boha. Bůh je v nás. To my tvoříme Boha. Bůh je jako organismus, zatím tak trochu nemocný. Proto mnoho jeho částí trpí a tak je třeba lék - osvícení. 

Tehdy přiveden k němu ďábelstvím posedlý, slepý a němý. I uzdravil jej, tak že ten slepý a němý i mluvil i viděl. I děsili se všickni zástupové a pravili: Není-liž tento ten Syn Davidův? Ale farizeové to uslyševše, řekli: Tento nevymítá ďáblů než skrze Belzebuba, kníže ďábelské. Ježíš pak znaje myšlení jejich, dí jim: Každé království rozdělené samo proti sobě spustne, a každé město neb dům proti sobě rozdělený nestane. A jestližeť satan satana vymítá, proti sobě rozdělen jest. Kterak tedy stane království jeho? A vymítám-liť já ďábly skrze Belzebuba, synové vaši skrze koho vymítají? Protož oni soudcové vaši budou. Pakliť já Duchem Božím ďábly vymítám, přišloť jest jistě mezi vás království Boží. Je-li království rozděleno... vzniká utrpení. Proto se sami podívejte na své životy, na své starosti na svou volnost. Jste rozdělení. Chcete být svobodní žít v radosti a na druhé straně nasloucháte a otročíte touhám a mamonu. Když chcete vydělávat musíte vy i ostatní platit. Nechtějte tedy vydělávat a nikdo už nebude muset nikdy platit. Lidé vidí jen jednu stranu mince. Ale doplácejí na tu druhou. To je Belzebubova lstivá hra. Pokud teda Ježíš činící lidem dobré skutky vymítá ďábly zkrze Belzebuba, zkrze koho pak vymítají stoupenci učení farizeů činící lidem jen příkoří? Proto sami sebe i učení i jejich Boha odsuzují tím, že činí takové věci. Ježíš otvírá lidem oči, aby pochopili, že skutečný Bůh nechce žádné utrpení svých dětí. A že Bůh farizeů je jen jakýsi pokus Belezebuba. A pakud tedy Ježíš vymítá duchem Božím, pak lidé jásají. Nechť tedy lidé sami rozhodnou :-) který Bůh je šlechetnější. Navíc Ježíš nepříjmá oběti, ani milodary, lidi nesvazuje pravidly, nepříjmá pocty ani slávu... a to jsou velké plusy pro chudý lid. 

Aneb kterak kdo může do domu silného vjíti a jeho nádobí pobrati, leč by prvé svázal toho silného, a teprv by dům jeho obloupiti mohl? Kdož není se mnou, proti mně jest; a kdo neshromažďuje se mnou, rozptylujeť. Protož pravím vám: Všeliký hřích i rouhání bude lidem odpuštěno, ale rouhání proti Duchu nebude odpuštěno lidem. A kdyby kdo řekl slovo proti Synu člověka, bude jemu odpuštěno, ale kdož by mluvil proti Duchu svatému, nebude jemu odpuštěno, ani v tomto věku, ani v budoucím. Dům (vědomí) je sídlo ducha. Pokud je váš duch silný, pak žádnou žádost ani nenapadne aby se vkradla do vašeho života a připravila tak vašeho ducha o radosti a klid. Taktéž Belzebub ví, že proti posilněnému duchu nemá šanci. Musel by se sním nejprve utkat a svázat ho. Ale to on nedokáže. Mnohdy k tomu použije ostatních a ti vás zamordují. Jedině tak může vyhrát jednu bitvu, ale né celou válku. Proto nachází útočiště jen u slabých a vykrádá jim radosti a klid ze životů. Slabí si totiž nevěří, nejsou si vědomi toho čím jsou. Proto Belzebub jedná vypočítavě. Nejprve vás přesvědčí s pomocí ostatních, které už dostal, že jste nedokonalí, špatní, méněcenní a že musíte na sobě makat. Pak si přestanete věřit a váš duch je slaboučký. On ho sváže a vaše radosti vám ukrade a nahradí je starostmi. Proto Ježíš říká, že všechno bude odpuštěno, kromě pohrdání vlastní svobodou bytí. Takový člověk se sám odsoudil k doživotnímu otroctví Belzebubovi a tím i k utrpení. Ale nejen on sám trpí, ale ostatní kolem něj. Takový šéf v práci... gambler v rodině... farář v kostele... atd. Kdo není pro svobodu... ten je proti ní i sobě. Kdo ji nepřináší ten ji druhým i sobě krade. 

Čiňtež aneb strom dobrý, i ovoce jeho dobré; aneb čiňte strom zlý, i ovoce jeho zlé. Neboť po ovoci strom bývá poznán. Pokolení ještěrčí, kterakž byste mohli dobré věci mluviti, jsouce zlí? Nebo z hojnosti srdce ústa mluví. Dobrý člověk z dobrého pokladu srdce vynáší dobré, a zlý člověk ze zlého pokladu vynáší zlé. Ale pravím vám, že z každého slova prázdného, kteréž mluviti budou lidé, vydadí počet v den soudný. Nebo z slov svých spravedliv budeš, a z řečí svých budeš odsouzen. Jedině podle skutků se skutečně pozná člověk. Dobrý člověk nepodporuje systém Belzebuba. Ani jediným svým skutkem! Ani jediným svým slovem. Je to jako se sprchou. Voda je utrpení a ručník jsou peníze. Dobrý člověk nebude utírat lidi stojící pod sprchou ručníkem!!!! Jistě že se najdou blbci, kteří budou říkat to je dobrý člověk... ale až se dozví, že je majitelem továrny na ručníky ve které oni navíc trpí... Víte když je snaživost příliš okatá téměř popularizovaná, jedná se o lest. Pak jsou ještě lidé, kteří jsou neteční ti jsou lhostejní. Těch je 99%. Jsou to lenivci a zběbělci. Však nějak bylo a nějak bude. Dokud jsou ručníky, tak mi sprcha nevadí. Ti jsou taky ve svých srdcích zlí. Co se tě dnes netýká, to nehas. Ale i na ty jednou dojde řada ve sprše. Mohli si to ušetřit. Ono Belzebub využívá média, tak, že lidem ukazuje utrpení druhých a tak si lidé myslí, že se mají dobře. Skvělá finta. Kdyby naopak ukazovala naopak radosti druhých... to by bylo stížností na vládu a protestů a demonstrací. Skutečně dobrý člověk půjde po hlavním uzávěru vody. Každé prázdné slovo útěchy či slibů, bude spravedlivě odsouzeno těmi, co byli pod sprchou. Ale i něčím krachem, protože ručníky už nepůjdou na odbyt. 

A když on ještě mluvil k zástupům, aj, matka a bratří jeho stáli vně, žádajíce s ním promluviti. I řekl jemu jeden: Aj, matka tvá i bratří tvoji stojí vně, chtíce s tebou mluviti. On pak odpovídaje, řekl tomu, kterýž jemu pověděl: Kdo jest matka má? A kdo jsou bratří moji? A vztáhna ruku svou na učedlníky své, řekl: Aj, matka má i bratří moji. Nebo kdož by koli činil vůli Otce mého nebeského, ten jest bratr můj, i sestra má, i matka má. Jak jsem řekl duch je zajedno. Proto všichni svobodní lidé jsou jako jedna rodina. 

I mluvil jim mnoho v podobenstvích, řka: Aj, vyšel rozsevač, aby rozsíval. A když on rozsíval, některá padla podlé cesty, a přiletěli ptáci, i szobali je. Jiná pak padla na místa skalnatá, kdež neměla mnoho země; a rychle vzešla, proto že neměla hlubokosti země. Ale když slunce vzešlo, vyhořela, a proto že neměla kořene, uschla. Jiná pak padla do trní; i zrostlo trní, a udusilo je. A jiná padla v zemi dobrou; i vydalo užitek, některé stý, jiné šedesátý a jiné třidcátý. Takže každý kdo slyší slova o svobodném životě a nerozumí smyslu takového života, zametá tyto slova ze své životní cesty na stranu před jinými objekty svého zajmu (vlastnictví) a tak mu pak jeho podíl sezobali ptáci povinností a starostí. Avšak nijak si nestěžuje. Pak jsou lidé, kteří při takových slovech jásají, ale skutek utek. Jsou to řiťolezci a přicmrndávači. Ubohé ovce hledající pastýře, aby se napásli... jejich svobodu mají v rukou jiní. Když dojde na věc... tak oni nic. Svobodu jsme nechtěli... to ten nás oklamakl a navedl. A takových je bohužel většina. Jsou to lidé, jež mají zkamenělé srdce vlivem pohodlí. A proto jejich svoboda bytí nemá vůbec šanci vyrůst a rozkvést. Pak jsou další, kteří slyší hlas svobody, rozumějí mu, ale nedokáží se zbavit lpění. Nedokáží opustit blahobyt společnosti, jehož plody jim přináší otroctví druhých. Ti mají v srdcích svých mnoho trní, a ikdyž se svoboda jejich bytí uchytí i vyroste - nerozkvete a nevydá pak své sladké plody. Tito lidé trpí ze všech nejvíce. Protože o svobodě vědí, ale nedokáží jít za ní. To jsou duchovňáci. Ti první tedy vůbec neví o tom že jsou otroci-roboti, ti druzí jsou slepí otroci mas, ti třetí jsou již vědomí otroci. A nakonec jsou tu lidé naprosto svobodní. Těm svoboda rozkvetla, uzrála a vydala množství sladkých plodů jejich života. 

Kdo má uši k slyšení, slyš.Tedy přistoupivše učedlníci, řekli jemu: Proč jim v podobenstvích mluvíš? On pak odpověděv, řekl jim: Proto že vám dáno jest znáti tajemství království nebeského, ale jim není dáno. Nebo kdož má, dáno bude jemu, a rozhojníť se; ale kdož nemá, i to, což má, bude od něho odjato. Protoť v podobenstvích mluvím jim, že vidouce, nevidí, a slyšíce, neslyší, ani rozumějí. A plní se na nich proroctví Izaiáše, řkoucí: Slyšením slyšeti budete, ale nesrozumíte; a hledíce, hleděti budete, a nepoznáte. Nebo ztučnělo srdce lidu tohoto, a ušima těžce slyšeli, a oči své zamhouřili, aby někdy neviděli očima, a ušima neslyšeli, a srdcem nesrozuměli, a neobrátili se, abych jich neuzdravil. Ale oči vaše blahoslavené, že vidí, i uši vaše, že slyší. Amen zajisté pravím vám, že mnozí proroci a spravedliví žádali viděti to, co vidíte, ale neviděli, a slyšeti to, což slyšíte, ale neslyšeli. Kdo má bude mu dáno. To je člověk, který skutečně ví chce a stojí si za tím. A kdo neví co chce ztratí všechno. Proto ježíš mluví v podobenstvích, aby pochopili jen někteří. Jinak by se to nedochovalo až dodnes, kdyby to rozluštili ti "na hoře". A zároveň také nechce vnášet paniku mezi lid, aby nevznikaly pře a masakry. Ty skutečnou svobodu ještě nikdy nevybojovaly. Mnozí si pak zacpávají uši a zavírají oči, protože nechtějí znát tu krutou pravdu, že byli jen využiti a promarnili celý svůj život ve hře utrpení. A mnozí proroci a spravedliví se v minulosti jen domnívali a bouřili se jen proti maličkostem. Proto jsou blahoslavené oči které to celé obludárium vidí... jak můžou být pak lhostejní?!! 

Jiné podobenství předložil jim, řka: Podobno jest království nebeské člověku, rozsívajícímu dobré semeno na poli svém. Když pak lidé zesnuli, přišel nepřítel jeho, a nasál koukole mezi pšenici, a odšel. A když zrostla bylina a užitek přinesla, tedy ukázal se i koukol. I přistoupivše služebníci hospodáře toho, řekli jemu: Pane, zdaližs dobrého semene nenasál na poli svém? Kde že se pak vzal koukol? A on řekl jim: Nepřítel člověk to učinil. Služebníci pak řekli mu: Chceš-liž tedy, ať jdeme a vytrháme jej? On pak odpověděl: Nikoli, abyste trhajíce koukol, spolu s ním nevytrhali pšenice. Nechte ať obé spolu roste až do žně. A v čas žně dím žencům: Vytrhejte nejprv koukol a svažte jej v snopky k spálení, ale pšenici shromažďte do stodoly mé. Semeno svobodného života bylo rozseto na pole tohoto světa. Pak když všichni strážci spali, přišel nepřítel rozsévače (Belzebub) a nasadil do světa i plevel utrpení. Proč však taková taktika ze strany rozsévače? :-) Protože když poškodíte jednu rostlinu v květu, už vám nevydá žádný plod tedy ani užitek ani radost pro rozsévače. Naopak teprve v den žně se zúročí tento moudrý tah, na další setbu bude totiž mnohen více zrna. A určitě se pole tentokrát už dobře ohlídá kvůli rozsévači plevele :-). 

Jiné podobenství předložil jim, řka: Podobno jest království nebeské zrnu horčičnému, kteréž vzav člověk, vsál na poli svém. Kteréžto zajisté nejmenší jest mezi všemi semeny, když pak zroste, větší jest nežli jiné byliny, a bývá strom, tak že ptáci nebeští přiletíce, hnízda sobě dělají na ratolestech jeho. Začíná to vždy jedním semínkem. A to máme každý v sobě. Když se ujme, a vyroste, vydá mnohé plody, které se zase ujmou atd. atd. Až příjde den, kdy se život(semínko) všech lidí změní ve velký strom, ve kterém si ptáci nebeští (symbolizující svobodu, volnost) dokonce udělají hnízdo. Čili se v něm natrvalo zabydlí. 

Jiné podobenství mluvil jim: Podobno jest království nebeské kvasu, kterýž vzavši žena, zadělala ve třech měřicích mouky, až by zkysalo všecko. Skutečné království svobodného života v celé své kráse a ve vší své potenci, tak jak bylo tvůrcem na počátku zamýšleno, se teda dostaví jen když zaděláme už dnes na jeho kvas ve svém životě. 

Opět podobno jest království nebeské pokladu skrytému v poli, kterýž nalezna člověk, skrývá, a radostí naplněn jsa pro něj, odchází a prodává všecko, což má, a koupí pole to. Opět podobno jest království nebeské člověku kupci, hledajícímu pěkných perel. Kterýž když nalezl jednu velmi drahou perlu, odšed, prodal všecko, což měl, a koupil ji. Opět podobno jest království nebeské vrši puštěné do moře, a ze všelikého plodu shromažďující. Kteroužto, když naplněna byla, vytáhše na břeh a sedíce, vybírali, což dobrého bylo, do nádob, a což bylo zlého, preč zamítali. Pole je nabídka světa. Poklad je vnitřní svoboda od nabídek tohoto světa. Proto se člověk, jež nalezl tento poklad vzdává všech ostatních království tohoto světa. Stejné je to i skupcem hledajícím perlu, která mu přinese skutečnou radost do života. Ta perla to je dosažení svobody bytí. Tehdy když je kupcem odhalena, všechno se prodává a kupuje se jen ta jedna jediná a pravá - osvobození přinášející perla věčné radosti. Vrš(síť) je pak vědomí, a moře je každodenní život dávající své plody. Skutečně radostný a svobodný člověk ze svého vědomí vykořeňuje příčiny utrpení svého života a odnáší si s sebou domů (do svého srdce) jen ty radosti. 

On pak řekl jim: Protož každý učitel umělý v království nebeském podobný jest člověku hospodáři, kterýž vynáší z pokladu svého nové i staré věci. Správný učitel skutečně zběhlý ve svobodném životě vynáší ze své vnitřní moudrosti jednak staré učení a jednak nové učení přizpůsobené pokroku ve společnosti. Jinými slovy necituje jen stará moudra jiných, ale sám dále přidává a podílí se svým vlastním způsobem na osvětlování cesty k němu. 

A v tom přistoupí k Ježíšovi Jeruzalémští zákonníci a farizeové, řkouce: Proč učedlníci tvoji přestupují ustanovení starších? Nebo neumývají rukou svých, když mají jísti chléb. A on odpovídaje, řekl jim: Proč i vy přestupujete přikázaní Boží pro ustanovení svá? Nebo přikázal Bůh, řka: Cti otce svého i matku, a kdož by zlořečil otci neb mateři, smrtí ať umře. Ale vy pravíte: Kdož by koli řekl otci neb mateři: Dar jest to, čímž by tobě ode mne pomoženo býti mohlo. A neuctil by otce svého neb mateře své. I zlehčili jste přikázaní Boží pro své ustanovení. Zde opět rebeluje. Protože farizeové myslí jen na sebe. Kdyby matka nebo kdokoliv z rodiny hladověl, a ve chlívku by byla ovce. Nařizují farizeové v den obětní obětovat hříšnému otci rodiny ovci jejich Bohu, aby byly jemu odpuštěny hříchy jeho. To prý není už zneuctění vlastní rodiny, ikdyž umřou, ale je oběť Bohu, a tak to má prý být. 

Přibližuje se ke mně lid tento ústy svými, a rty mne ctí, ale srdce jejich daleko jest ode mne. Ale nadarmoť mne ctí, učíce učení přikázaní lidských. A svolav zástup, řekl jim: Slyšte a rozumějte. Ne to, což vchází v ústa, poškvrňuje člověka, ale což z úst pochází, toť poškvrňuje člověka. Tehdy přistoupivše učedlníci jeho, řekli mu: Víš-li, že farizeové, slyševše tu řeč, zhoršili se? A on odpovídaje, řekl: Všeliké štípení, jehož neštípil Otec můj ten nebeský, vykořeněno bude. Nechte jich, vůdcovéť jsou slepí slepých. Povede-liť pak slepý slepého, oba v jámu upadnou. Nerozumíte-liž, že všecko, což v ústa vchází, do břicha jde, a vypouští se ven? Ale které věci z úst pocházejí, z srdce jdou, a tyť poškvrňují člověka. Z srdce zajisté vycházejí zlá myšlení, vraždy, cizoložstva, smilstva, krádeže, křivá svědectví, rouhání. Tyť jsou věci poškvrňující člověka. Ale neumytýma rukama jísti, toť nepoškvrňuje člověka. Mnoho lidí Ježíše i dnes ctí ústy, ale žádný není schopen následovat jeho život. Prý je jiná doba! Pchá! Dnes by o to více Ježíš rebeloval, protože dnes je Belzebub velice rozlezlý. Dnes jsou miliardy lidí zotročeni. Jiná doba je právě proto, že nikdo nenásledoval jeho učení. Vymlouvat se na jinou dobu.... Něco vám řeknu. Ježíš nikdy neodešel. Je stále tady. Lidé denně umlčují jeho hlas ve svém srdci a denně ho znova křižují. Denně slyší slova svého lidu: "Krev jeho na naše hlavy." Ale k věci. Ježíš rebeluje proti zotročujícím lidským pravidlům. Lze si odvodit, že i vegetariánství je směšné lidské pravidlo a nemůže nijak poskvrnit člověka. Na náboženské a duchovní texty říká, že veškeré ideologie budou vykořeněny. Všechno co je navíc, to pochází z jiné než Boží dílny. Bůh totiž nemluví. Jeho jediním přáním je aby jsem byli plní rdosti a štěstí. Nikoliv plní povinností, bázně a strachu a to ještě kvůli němu. Proto vůdcové slepých nechť vedou slepé. Oba spadnou do jámy. Kdo má uši ten slyší. To ze srdce vycházejí zlá myšlení (tedy i ideologie) atd. až po rouhání. Co je to rouhání? To je nespokojenost z Božím dílem a jeho dary. Nespokojenost vzniká z vědění o něčem lepším... vědění nabízí pokušitel... kdo ví a nemá trpí. Je to jako ve filmu Bohové musejí být šílení s tou lahví Coca-coly. Přinesla lidem jen utrpení. Dokud o ní nevěděli vůbec jim nechyběla. 

On pak odpověděv, řekl: Není slušné vzíti chléb dětem a vrci štěňatům. A ona řekla: Takť jest, Pane. A však štěňátka jedí drobty, kteříž padají z stolů pánů jejich. Tedy odpovídaje Ježíš, řekl jí: Ó ženo, veliká jest víra tvá. Staniž se tobě, jakž chceš. I uzdravena jest dcera její v tu hodinu. To se mi nezdá, že se Ježíš takto choval. Každý kdo dosáhl původního vědomí ví, že všichni jsou dětmi Božími. Proč by jí teda nepomohl. Ostatně žena to svým tvrzením prokázala. Jednou něco říká o zatoulané ovci a pak by jí nechal bez pomoci. Dokonce to působí dojmem, že jedině Židé jsou ti vyvolení. A to se opakuje na více místech, kdy Ježíš odmítá pomoc jiným. Tak se mi zdá že, se jedná o pozdější dodatky k získání výsadního práva na vyvolenost jediného národa i na Království nebeské. Což je velice troufalá lež. 

Ježíš pak řekl jim: Hleďte a varujte se kvasu farizejského a saducejského. No a tady Ježíš zase kritizuje náboženství židů se jejich jedinečným a krutým Hospodinem. Proč to říká učedníkům? Protože všechno co svazuje povinnostmi není osvobozující. Ježíš sám si nenechal sloužit ani nevyžadoval úctu... na tož pak takový Bůh! 

Tedy řekl Ježíš učedlníkům svým: Chce-li kdo za mnou přijíti, zapřiž sebe sám, a vezmi kříž svůj, a následujž mne. Nebo kdož by chtěl duši svou zachovati, ztratíť ji; kdož by pak ztratil duši svou pro mne, nalezneť ji. Nebo co jest platno člověku, by všecken svět získal, své pak duši uškodil? Aneb kterou dá člověk odměnu za duši svou? Syn zajisté člověka přijde v slávě Otce svého s anděly svými, a tehdáž odplatí jednomu každému podlé skutků jeho. Amen pravím vám: Jsou někteří z stojících tuto, kteříž neokusí smrti, až i uzří Syna člověka, přicházejícího v království svém. Chcete-li tedy za Ježíšem přijíti a poznat tak odvěké vnitřní Království člověka je nutno se osvobodit. Zapřít sám sebe, zvítězit nad egem i nad jeho pomocníky myslí a představivostí. I kdyby to znamenalo projít smrtelným strachem a spadnout do největší propasti nejistoty. Zkrátka je nutno se smířit i s vlastní smrtí. Pak vzít na sebe svůj kříž - to je všechno své utrpení, zkrátka jít tak jak jste. Bez zásob, bez peněz... Protože kdo by si chtěl nechat nějaké pojistky, třeba peníze na účtě, nebo dům nebo jakékoliv zázemí kde se má pak vrátit... ten nedokáže přemoci to co ho čeká a vzdá to, protože se má kam vrátit. Proto Ježíš několikrát zdůraznůje aby lidé rozdali všechno co mají a zbavili se toho. Jedině tak mohou uspět. To je jediný způsob, jak se osvobodit. Ten kdo si vždy nechává nějaké zadní vrátka, to je ten, který chce svou duši spasiti. Ale ten, který ji ztratí kvůli tomuto učení celou nalezne ji. Uvnitř takového vědomí nezůstane kámen na kameni. Všechno umělé vybudované se zbortí a člověk konečně uzří kým skutečně je. Ježíš to graduje podobenstvím o ceně vlastní duše. Mnoho lidí ji zaprodalo za pár papírků měsíčně. I kdybyste měli celý svět, není to nic. To nejcennější denně prodáváte za vlastní krev a pot. Až se tedy stanete skutečně synem svého Otce nikoliv jen služebníkem Belzebuba. Tehdy uvidíte konečně svou pravou tvář. Tehdy přichází syn člověka (vy) ve slávě svého původního vědomí. A ocitá se v Království svém, kde všechny skutky a kroky, které k tomu vykonal se mu tisíckrát zúročí. 

Ježíš pak řekl jim: Pro nevěru svou. Amen zajisté pravím vám: Budete-li míti víru jako zrno horčičné, díte hoře této: Přejdi odsud tam, i přejde, a nebudeť vám nic nemožného. Toto pak pokolení nevychází, jediné skrze modlitbu a půst. Jedině když dokážete porazit strach, odejdou s ní i veškeré pochybnosti a nedůvěra. Protože pochybnosti vnikají jen na základě strachu. A strach je jen v mysli. V čistém vědomí neexistuje čas ani strach. Tam je věčnost pouhým okamžikem. Pro takové vědomí není nic nemožné. To je víra. Pokud se podívám na tu horu a řeknu to nikdo nedokáže... vzdávám to už předem. Ale pokud se chopím hned prvního kamene a přesunu ho na jiné místo, hora se už pohla. A na tomto prvním kroku-skutku závisí pak všechno co se ostatním jeví jako zcela nemožné. Mnohdy to obnáší trpělivost, cvičení a práci a hlavně tu víru v to, že všechno je možné. Bez ní není ani trpělivost ani práce. Někdo řekl, teprve činnost vyvolává inspiraci, ale málokdy se stane, že inspirace vyvolá činnost. A tehdy až dílo dokončíte, řeknete si ani to nebylo zas tak těžké. Hračka... a ostatním padají čelisti dolů úžasem... nad zázrakem. Eifel by si taky mohl říct to je blbost... ale zkusil to, a pak pokračoval, vychytával mouchy... kdyby tenkrát hned u té myšlenky nevěřil... nechlubila by se dnes Francie svým unikátem. 

A když přišli do Kafarnaum, přistoupili ku Petrovi ti, kteříž plat vybírali, a řekli: Což mistr váš nedává platu? A on řekl: Dává. A když přišel domů, předšel jej Ježíš, řka: Co se tobě zdá, Šimone? Králové zemští od kterých berou daň aneb plat? Od synů-li svých, čili od cizích? Dí jemu Petr: Od cizích. I řekl mu Ježíš: Tedy synové jsou svobodní. Opět vzpoura proti spravedlnosti. Daně platí jen poddaní nikoliv synové vládců. To samé církev. Desátky platí jen hříšníci nikoliv papež. Proto jsou někteří osvobozeni od něčeho čím jiní trpí jako povinností nejpřednější. To není spravedlnost. I ve zvířecí říši tomu tak není, chce nám snad tady tvrdit někdo, že by Bůh svého největšího miláčka tak nenáviděl, že by mu ze života udělal peklo?! 

V ten čas přistoupili učedlníci k Ježíšovi, řkouce: Kdo pak jest největší v království nebeském? A zavolav Ježíš pacholátka, postavil je u prostřed nich, A řekl: Amen pravím vám: Neobrátíte-li se a nebudete-li jako pacholátka, nikoli nevejdete dokrálovství nebeského. Protož kdož by se koli ponížil jako pacholátko toto, tenť jest největší v království nebeském. A kdož by koli přijal pacholátko takové ve jménu mém, mneť přijímá. Kdo by pak pohoršil jednoho z maličkých těchto věřících ve mne, lépe by jemu bylo, aby zavěšen byl žernov osličí na hrdlo jeho, a pohřížen byl do hlubokosti mořské. Běda světu pro pohoršení. Ačkoli musí býti, aby přicházela pohoršení, ale však běda člověku, skrze něhož přichází pohoršení. Ježíš ukazuje, že nemluvňata jsou největší v království svobody. Ničím nespoutaní, nemodlí se, nepracují, nemají povinnosti jenom žijí a vnímají. Ač neumí mluvit, nic ze svatých textů se neučili, ani moudrost nepotřebují jsou šťastní a plní radosti. Radují se i z takových detailů jako cinkání lžičkou a dokážou se z toho radovat velice dlouho. Vemte si to tak. Představte si že jste vyhráli milión. Máte radost skáčete pískáte. Jak dlouho? Za pár dní je tu nuda. Teď si vemte, že nemluvně má mnohem větší radost z toho cinkání lžičkou non-stop. Žádná nuda. Vezme si druhý den lžičku a zas je tu ta veliká radost ten úžas. Protože nemá paměť, je tu pro něj každý okamžik nový a čerstvý. Vynořuje se a pak mizí. Nic se neukládá, nic si neponechává ve vzpomínkách. Nic se nesrovnává. Proto nevzniká žádný pocit nedostatku, nudy a utrpení. Nic se neví o čase o smrti. Ti co žijí jen v tomto okamžiku, se zbavili času, tím i minulosti i budoucnosti i smrti. Není žádný strach, protože strach se dostavuje teprve s věděním co by se mohlo stát. Není-li takové vědění nemůže být ani strach. Proto každý kdo se nenavrátí k tomuto původnímu vědomí(Duch svatý, Otec) všeho stvořeného nezažije osvobození. Kdo pak na sebe přijme takové vědomí ve jménu Ježíšová učení přijal Krista. Není to teda sežrání nějakého oplatku a napití se vína. To ještě nikoho neosvobodilo, spíš naopak. 

Viztež, abyste nepotupovali žádného z maličkých těchto. Neboť pravím vám, že andělé jejich v nebesích vždycky hledí natvář Otce mého, kterýž v nebesích jest. Přišel zajisté Syn člověka, aby spasil to, což bylo zahynulo. Tady ná říká, že nemáme děti nic učit, nemáme je zatahovat do svých stereotypů, zákonů a pravidel. Máme je nechat tak. Protože oni nejsou hříšníci. Tím že jich naučíte svému způsobu života na nich uvalíte úděl hříšníka, a vykořisťovaného trpícího otroka. Mnohdy jsou lidé škodolibí... chtějí aby i jejich děti zakusili to co oni, aby poznali i starosti a utrpení závidí jim jejich bezstarostnost. Kdyby tomu tak nebylo už dávno by něco udělali s tímto systémem. Ale to oni né. Až budou na důchodě, kdo by je pak přece živil?!?!! Až budou na hřbitově, kdo by jim pak nosil květiny?!?! A to říkají, že myslí na dobro svých dětí... Prd a ne dobro. Proto přišel Ježíš, aby zachraňoval lidi z toho vašeho životního stylu plodícího jen utrpení. Aby ty zbloudilé ovce vzkřísil z hrobů, které jste jim vykopali vy se svou pokrokovou společností, k životu věčnému. 

Co se vám zdá? Kdyby některý člověk měl sto ovec, a zbloudila by jedna z nich, zdaliž nenechá těch devadesáti devíti, a jda na hory, nehledá té pobloudilé? A nahodí-liť mu se nalezti ji, amen pravím vám, že se raduje nad ní více, než nad těmi devadesáti devíti nepobloudilými. Takť není vůle Otce vašeho, kterýž jest v nebesích, aby zhynul jeden z maličkých těchto. Tady Ježíš říká, každý spasený člověk přináší velkou radost. Větší než je radost nad všemi těmi už spasenými. A varuje lidi, že vůlí Boha není to, aby jste vy poskvrňovali svými hříchy i své děti, ale to aby žili v radosti a štěstí, které jim vy ze sobeckosti kradete. 

Amen pravím vám: Cožkoli svížete na zemi, budeť svázáno i na nebi; a cožkoli rozvížete na zemi, budeť rozvázáno i na nebi. Opět pravím vám: Jestliže by dva z vás svolili se na zemi o všelikou věc, za kterouž by koli prosili, staneť se jim od Otce mého nebeského. Nebo kdežkoli shromáždí se dva neb tři ve jménu mém, tuť jsem já u prostřed nich. To je hezké. Parodie na lidské myšlení. Podle svých ideologií určují co je správné a co není. Když změní tyto ideologie, změní se i vnitřní kvalita života lidí. Takže za to, že lidé vnitřně strádají, si mouhou vlastně sami - svými ideologiemi správnosti, mravů a zákonů. Svázali se na zemi a proto i na nebi. Kdo si myslí, že je hříšníkem ve vnějším životě, bude zákonitě cítit svůj hřích i ve vnitřním životě. Zahoďte pravidla. Jak chcete být hříšní na pustém ostrově?! Podívejte se do sebe. Kdo jste. Najděte se. Nehledejte Boha najděte nejprv sebe! Všechno dodané zvenčí, ať už poznatky, předsukdy, myšlenky a náboženství... to nejste VY. Zahoďte to! A pak se vám ukáže vaše pravá tvář i Bůh. Jestliže teda dva na zemi tedy duch a tělo se v něčem shodnou dostane se jim to od Otce. :-) Prozradím vám jen že duch touží jen po volnosti a po svobodě s ničím jiným nebude souhlasit. A tři to jsou duch tělo a srdce. Když jsou ti všichni za jedno objeví se Kristus. Osvoboditel a spasitel. Protože ten kdo má srdce pomáhá ostatním. 

A protož podobno jest království nebeské člověku králi, kterýž chtěl počet klásti s služebníky svými. A když počal klásti, podán mu jeden, kterýž byl dlužen deset tisíců hřiven. A když neměl čím zaplatiti, kázal jej pán jeho prodati, i ženu jeho i děti i všecko, což měl, a zaplatiti. Tedy padna služebník ten, klaněl se jemu, řka: Pane, poshověj mi, a všecko zaplatím tobě. I slitovav se pán nad služebníkem tím, propustil ho a dluh jemu odpustil. Vyšed pak služebník ten, nalezl jednoho z spoluslužebníků svých, kterýž mu byl dlužen sto peněz, a chopiv se ho, hrdloval se s ním, řka: Zaplať mi, cos dlužen. Tedy padna spoluslužebník ten k nohám jeho, prosil ho, řka: Poshověj mi, a všecko zaplatím tobě. On pak nechtěl, ale odšed, dal jej do žaláře, dokudž by nezaplatil dluhu. Vidouce pak spoluslužebníci jeho, co se dálo, zarmoutili se velmi; a šedše, pověděli pánu svému všecko, co se bylo stalo. Tehdy povolav ho pán jeho, dí mu: Služebníče zlý, všecken ten dluh odpustil jsem tobě, nebs mne prosil. Zdaliž i ty neměl se smilovati nad spoluslužebníkem svým, jako i já smiloval jsem se nad tebou? I rozhněvav se pán jeho, dal jej katům, dokudž by nezaplatil všeho, což mu byl dlužen. Takť i Otec můj nebeský učiní vám, jestliže neodpustíte jeden každý bratru svému z srdcí svých provinění jejich. Jojo lidé by chtěli, aby jim bylo odpuštěno a sami neodpouští jiným! Vemte si to tak. Názorně na dvou lidech žijících spolu. Každý chce aby, aby mu bylo odpuštěno, ale nechce odpustit tomu druhému. Prý je to nespravedlivé. Každý si totiž říká: "Tó jo. Já mu odpustím a on mi neodpustí.... to nikdy!!!" Nekonečné utrpení že? Směšné a malicherné jen kvůli sobeckosti budpou obat trpět celý život. No a tak je to i ve věštším měřítku... nikdo nechce pracovat, rozčiluje se na povaleče, ale každý chce vydělávat. Nikdo nechce platit rozčiluje se na podvodníky a zloděje, ale každý chce brát výplatu atd. atd. Čili je to Belzebubova hra o sobeckosti. Proto to mohl tak rozjet, rozdělil lidi na jednotlivce (ega) a šup utrpení společnosti je na světě. Takže Ježíš velice moudrý jen říká, přestaňte na tom svém lpět, a hned se všechno vyřeší samo. Je to naprosto jednoduché, a přesto pro některé "berany" tak neproveditelné. Vzpomeňte co říkával farizeům... milosrdenství chci a né oběti... 

Protož pravím vám: Že kdožkoli propustil by manželku svou, (leč pro smilství), a jinou pojme, cizoloží, i kdož propuštěnou pojme, cizoloží. Řekli jemu učedlníci jeho: Poněvadž jest taková pře s manželkou, není dobré ženiti se. On pak řekl jim: Ne všickniť chápají slova toho, ale ti, jimž jest dáno. Jsouť zajisté panicové, kteříž se tak z života matky zrodili; a jsouť panicové, kteříž učiněni jsou od lidí; a jsouť panicové, kteříž se sami v panictví oddali pro království nebeské. Kdo může pochopiti, pochop. Ježíš jim dáva zabrat. Proč se asi propouští manželka? Protože s ní nejsme spokojeni. Víme o lepších. Jedině tím, že víme o lepších začínáme trpět. Trpíme trpíme až jednou to už nevydržíme. Proč tedy cizoložíme? Je to jednoduché. Každý kdo trpí, cizoloží vlastně proti svému osvobození. Proti království nebeskému. Ježíš to pak dále rozvádí o panictví. Zde bych jen uvedl, že mnozí mniši a církevní hodnostáři držící celibát, se neoddali v panictví kvůli Království nebeskému. Oni také cizoloží. Zbavili se jedné povinnosti a nabrali spoustu dalších. Nejsou svobodní. Ježíš nepobýval v žádném chrámu, ani nechodil v nějakém duchovním obleku, nepostil se, nestavěl oltáře, nesepisoval modlitby ani se nemodlil. 

A aj, jeden přistoupiv, řekl jemu: Mistře dobrý, co dobrého budu činiti, abych měl život věčný? Ale on řekl jemu: Co mne nazýváš dobrým? Žádný není dobrý, než jediný, [totiž] Bůh. Chceš-li pak vjíti do života, ostříhej přikázaní. Dí jemu: Kterých? Ježíš pak řekl: Nezabiješ, nezcizoložíš, nepokradeš, nepromluvíš křivého svědectví. Cti otce svého i matku, a milovati budeš bližního svého jako sebe samého. Dí jemu mládenec: Všeho toho ostříhal jsem od své mladosti. Čehož mi se ještě nedostává? Řekl mu Ježíš: Chceš-li dokonalým býti, jdiž a prodej statek svůj, a rozdej chudým, a budeš míti poklad v nebi, a poď, následuj mne. Uslyšev pak mládenec tu řeč, odšel, smuten jsa; nebo měl statku mnoho. Ježíš ví, že lidská kritéria k posuzování dobrého jsou naprosto smyšlená, dle toho co vyhovuje jejich lpění. Proto chlapce hned zmrazil. Takže kdo chce poznat život měl by udělat následující: 

Nezcizoložíš - to není jen otázka sexu! Znamená to, nezradit svou vnitřní svobodu, kvůli otročení objektům dodávající pocit vnějšího iluzorního štěstí. Je to vlastně smilství s vlastnictvím. 

Nepokradeš - to není zase jen otázka lidského majetku. Každý kdo vydělává krade. Každý kdo prodává krade. Každý kdo je slavný krade. Každý kdo je vládcem krade. Každý kdo je knězem krade. Kdo se žení krade. Takže se dá toho moc ukrást. Třeba, spokojenost se sebou samým, pohoda, mír, štěstí a radost z vlastního života... ale to všechno jsou jen následky. Pokaždé se však krade svoboda. Pokud tedy přestanete krást, začnete rozdávat. Nic mezi tím není. Žádný přechodný bod mezi kradením a dáváním. Někdo dává peníze... část toho co nakradl... ve skutečnosti nedává, protože aby dal musel nejprve nabýt krádeží... dobře... tak krádeží podle vašich pravidel. Každý kdo něco vlastní kradl. Okradl nejen druhé, ale i sebe. Celá tato společnost krade sobě navzájem, avšak podle pravidel těch nějvětších zlodějů. Ti malí a drzí, kteří je porušili, ti musejí být potrestáni že :-)? 

Nepromluvíš křivého svědectví - jak se říká kdo lže ten i krade. No a když všichni kradou... Všichni si tady lžete. Vaše zákony a pravidla všechno je to lest a lež. A ten kdo je hlásá je největším lhářem. A všimněte si, že to se lží dosáhli svého postavení. To pomocí lsti a lži se vyšplhali na podstavce moci a slávy. A ti co slouží lži jsou synové Otce lži. A to je Belzebub. 

Cti otce svého a matku - člověk má být hrdý na to že je. Má být vděčný rodičům za dar života. Ale to dokáže jedině ten, který se dokázal osvobodit. Jedině ten dokáže skutečně ctít otce i matku. Jinak je to ve většině případů jen vypočítavé jednání, kdy na nich žebráme lásku, pomoc či majetek ať už dědičný či hotovostní. Protože sami nejsme osvobozeni z mamonu. Ten kdo se osvobodil dává rodičům to nejcenější... dar radosti ze svého života. 

Milovati budeš bližního svého jako sám sebe - To už jsem řekl, že když jsou všichni nespokojení se sebou samým a snaží se to zamaskovat tím, že se obklopí majetkem mocí nebo slávou... zamaskují to jen v očích jiných. Vnitřně se však nenávidějí. Oni to ví. Kontrast je o to větší, čím více je davy uctívají. Je jim špatně, protože vidí, že davy ve skutečnosti opěvují jen jejich postavení... žebrají a řiťolezí jen kvůli postavení a moci. Kdyby se totiž převlékli za bezdomovce a postavili se před stejný dav, nikdo by je už neuctíval... a to je krutá prohra po tolikaletém snažení a tak navštěvují své psychology. Ti by vám mohli vyprávět. Je nutno se příjmout a mít se rád. Nejprve se však musíte poznat. Pak ikdyž budete naprosto nazí budete králi. Pak budete všechny okolo milovat stejně jako sebe. Proč? Protože vás nikdo o toto kralování nemůže okrást. Kdežto v tom prvním případě, je každý uctívač a řiťolezec jen převlečený zloděj vašeho křesla. Není divu, že se pak žije jen ve stresu. To je však druhá strana mince. Belzebub ukazuje jen tu jednu stranu mince. Je třeba vidět i tu druhou, a pak nemá na vás šanci. Ježíš věděl, že mládenec lže, kdyby nelhal, nepřišel by se ptát :-). A tak jen udeřil hřebíček na hlavu vlastnictví. Vlastnictví vás svazuje, Jako zlaté cihly na poušti vašeho života a Ježíš má vodu a stojí v dáli. Mnoho jich umřelo, nedošli. A i další sbírají zlato, které zůstává po těch prvních ležet vedle jejich koster v písku... nedojdou a přitom Ježíš vodu vůbec neprodává... stačilo by jen dojít pro vodu a pak se vrátit a sesbírat všechno zlato mrtvých... ale mamon... strach, že jim ho někdo jiný mezi tím ukrade... Belzebubova hra. Kdyby se napili, už by se totiž ani nevraceli pro takovou kotvu své svobody radosti a štěstí. Už by nikdy nevlezli do té spocené a těžké ohlávky Bezebubovi, ve které zakusili jen rány bičem utrpení. 

Ježíš pak řekl učedlníkům svým: Amen pravím vám, že bohatý nesnadně vejde do království nebeského. A opět pravím vám: Snázeť jest velbloudu skrze uši jehly projíti, nežli bohatému vjíti do království Božího. A uslyšavše [to] učedlníci jeho, užasli se velmi, řkouce: I kdož tedy může spasen býti? Pohleděv pak Ježíš, řekl jim: U lidíť jest to nemožné, ale u Boha všecko jest možné. Proč bohatý to je doufám jasné. Když něco máte, těžko si můžete jen tak odejít. Takový dům, ten vás uváže na jedno místo. Čím víc toho člověk má tím víc kolem toho skáče, a tím více má starostí. Najednou musí zhánět filtry do bazénu, pak krmení pro koně, pak těsnění do toho a toho. A na to všechno musí chodit do práce. Zkrátka je v jednom kole starostí ale i strachu. Jak by mohl být svobodný? To spíše velboud uchem jehly projde než, aby bohatý byl svobodný. Ježíš podává zajímavou odpověď na otázku svých učedníků. Zní to jako že člověk sám sebe spasit nemůže, ale Bůh ano. Kdo ví, jestli to není záměrně dodáno církví, aby člověk visel, otročil a žebral na Bohu. Nějak mi to zkrátka neštimuje :-). 

Tehdy odpověděv Petr, řekl mu: Aj, my opustili jsme všecky věci, a šli jsme za tebou. Což pak nám bude? Ježíš pak řekl jim: Amen pravím vám, že vy, kteříž jste následovali mne, v druhém narození, když se posadí Syn člověka na trůnu velebnosti své, sednete i vy na dvanácti trůních, soudíce dvanáctero pokolení Izraelské. A každý, kdož opustil by domy, neb bratry, neb sestry, neb otce, neb matku, neb manželku, neb dítky, neb pole pro jméno mé, stokrát více vezme, a život věčný dědičně obdrží. Mnozí pak první budou poslední, a poslední první. Druhé narození to je křest duchem, změna. Je to velká smrt starého otroka a zrození Syna člověka. Takový člověk pak poznává trůn velebnosti své, který mu odvěky patřil a ze kterého ho sesadila manipulace okolím. Každé dítě tam je, rodí se s neposkrvrněným štítem z panenského lůna přírody, a z Ducha svatého, který je Otcem takového vědomí. Zkrátka vrátí se do ráje svého přirozeného vědomí. Jak se to dělá, je nutno najít sám sebe. Jak? Tím, že se odstraní z vlastního vědomí všechno co tam nepatří a bylo tam vloženo manipulácí. V Genesis se píše, že ráj hlídá ostrý meč a trnitá cesta. Ostrý meč odsekne všechno přidané z vědomí (veškeré vědění, myšlení, identifikaci i paměť) a trnitá cesta je pak celý proces transformace, jež sebou nese právě to opuštění a vzdávání se všeho co nás svazuje a ovlivňuje. Takové opouštění není nijak bolestné, je to radost sama, protože vidíte jak se zbavujete zátěže... a váč balón stoupá do nebes svobody:-). Život věčný je jen život v tomto okamžiku. V tomto okamžiku se žije věčně. Je to zkrátka jen stav vědomí, a jako takový tedy musí být dosažen za života! Po smrti už nic není, a kdo se s tím nesmiřuje, ten právě zakládá náboženství. Chalíl Džibrán řekl: Kdo nedosáhne království nebeského v tomto životě, nedosáhne ho ani v příštím. :-) tedy nikdy. Dědičně obdrží, to znamená že každý má na něj nárok, tedy až absolvuje celý ten proces transformace. Ti co s tím začali dříve a dosáhli toho jsou pak vlastně poslední(starší adepti) a ti co to dokázali nedávno jsou první(mladší adepti). Vysvětlení toho je hned v následujícím textu. 

Nebo podobno jest království nebeské člověku hospodáři, kterýž vyšel na úsvitě, aby najal dělníky na vinici svou. Smluviv pak s dělníky z peníze denního, odeslal je na vinici svou. A vyšed okolo hodiny třetí, uzřel jiné, ani stojí na trhu zahálejíce. I těm řekl: Jdětež i vy na vinici, a co bude spravedlivého, dám vám. A oni šli. Opět vyšed při šesté a deváté hodině, učinil též. Při jedenácté pak hodině vyšed, nalezl jiné, ani stojí zahálejíce. I řekl jim: Pročež tu stojíte, celý den zahálejíce? Řkou jemu: Nebo nižádný nás nenajal. Dí jim: Jdětež i vy na vinici, a což by bylo spravedlivého, vezmete. Večer pak řekl pán vinice šafáři svému: Zavolej dělníků a zaplať jim, počna od posledních až do prvních. A přišedše ti při jedenácté hodině [najatí,] vzali jeden každý po penízi. Přišedše pak první, domnívali se, že více vezmou, ale vzali i oni jeden každý po penízi. A vzavše, reptali proti hospodáři, Řkouce: Tito poslední jednu hodinu dělali, a rovné jsi je nám učinil, kteříž jsme nesli břímě dne i horko. On pak odpovídaje, řekl jednomu z nich: Příteli, nečiním tobě křivdy. Zdaliž jsi z peníze nesmluvil se mnou? Vezmiž, což tvého jest, a jdi předce, já pak chci tomuto poslednímu dáti jako i tobě. Zdaliž mi nesluší v mém učiniti, což chci? Čili oko tvé nešlechetné jest, že já dobrý jsem? Takť budou poslední první, a první poslední; nebo mnoho jest povolaných, ale málo vyvolených. Nikdo nemůže dostat víc. Odměna je pro všechny stejná - Život věčný. Tady to vypadá, že ti první (povolaní) připravují cestu a podmínky pro ty poslední (vyvolené), kteří to mají pak snazší, protože ti první, kteří se opravdu snažili od samého začátku makali (první mistři), pak sepsali učení a rozšiřovali a učili ostatní, tak aby zbytečně nebloudili. Skutečný mistr, ikdyž se nadřel a všeho dosáhl svou pílí by nereptal a neříkal by nic o nespravedlnosti. Skutečný mistr má radost, když vidí jak vinice vydává plody hospodáři, a je moc šťastný, že on na tom odvedl tu podstatnou práci. Přeje ostatním, aby nebloudili a pomáhá jim. Nejde mu o žádné zvláštní pocty, ale o to aby vinice vydala co nejvíce plodů, aby jeho práce nepřišla nazmar. 

Tehdy přistoupila k němu matka synů Zebedeových s syny svými, klanějici se a proseci něco od něho. Kterýž řekl jí: Co chceš: Řekla jemu: Rci, ať tito dva synové moji sedají, jeden po pravici tvé a druhý po levici, v království tvém. Odpovídaje pak Ježíš, řekl: Nevíte, zač prosíte. Můžete-li píti kalich, kterýž já píti budu, a křtem, jímž já se křtím, křtěni býti? Řekli jemu: Můžeme. Dí jim: Kalich zajisté můj píti budete, a křtem, jímž já se křtím, pokřtěni budete, ale seděti po pravici mé a po levici mé, neníť mé dáti, ale těm, kterýmž připraveno jest od Otce mého. Rodiče :-). Protekce a korupce :-) v takovém království nepřipadají v úvahu. Pokud synové opravdu chtějí, nechť první dokážou, že jsou ho hodni. Nikomu tam vstup není zakázán. Je však nutno cestu k němu ujít po svých. Ježíš to potvrzuje. Kalich života věčného mouhou pít všichni, i pokřtěni(proměněni) Ducem svatým taktéž, ale jak to je tam v království, to určuje Duch svatý. Záleží jak budete od něho pokřtěni. Tedy jaký bude pak váš úkol. Někdo dostane toto a někdo spasitele, ale Ježíš to nerozhoduje. Záleží na spoustě okolností i na době i na stupni prohnilosti společnosti ve které se nacházíte. 

Ale Ježíš svolav je, řekl: Víte, že knížata národů panují nad nimi, a kteříž velicí jsou, moci užívají nad nimi. Ale ne tak bude mezi vámi. Nýbrž kdožkoli chtěl by mezi vámi býti velikým, budiž služebník váš. A kdož by koli mezi vámi chtěl býti přední, budiž váš služebník; Jako i Syn člověka nepřišel, aby jemu slouženo bylo, ale aby on sloužil, a aby dal život svůj mzdu na vykoupení za mnohé. Kalich skutečného Krista nespočívá v panování, ale ve službě. Žádný mistr nevládne lidu, naopak pomáhá mu. Stejně tak i Ježíš nepřišel vládnout a nechat si sloužit, ale dal život svůj jako mzdu na vykoupení za mnohé. Jak je to s tím vykoupením? Kdyby se věci nesehrály tak jak se sehrály, nikdy byste nedrželi v ruce toto učení. Nikdy byste nevěděli nic o pokušiteli a o odvěkém království člověka. Tak by se stalo, že by pokušitel ovládl veškerý život na zemi, a proměnil ho v moře utrpení. Za což poděkujme autorovi scénáře. A tak Ježíš dobil svět za tři roky ve svých 33 letech. Dobil ho tím, že se ho na poušti vzdal. Ikdyž neměl vůbec nic, žádné prostředky, žádný domov, žádné zásoby či peníze... ukázal lidem že je skutečným králem. A jak jste na tom vy? Jak dlouho dobýváte svět :-)? 

Vidouce pak přední kněží {biskupové} a zákonníci divy, kteréž činil, a dítky, any volají v chrámě a praví: Hosanna synu Davidovu, rozhněvali se. A řekli jemu: Slyšíš-liž, co tito praví? Ježíš pak řekl jim: I ovšem. Nikdá-liž jste nečtli, že z úst nemluvňátek a těch, kteříž prsí požívají, dokonal jsi chválu? Opět si z farizeů utahuje. Používá jejich písma proti jejich zatvrzelým mozkům. Nemluvňátka nemohou sice mluvit, ale chválí Boha celým svým vědomím. 

Ráno pak navracuje se do města, zlačněl. A vida jeden fíkový strom podlé cesty, šel k němu, a nic na něm nenalezl, než lístí toliko. I dí jemu: Nikdy více neroď se z tebe ovoce na věky. I uschl fík ten pojednou. A vidouce to učedlníci, divili se, řkouce: Kterak hned usechl fík ten! I odpověděv Ježíš, řekl jim: Amen pravím vám: Budete-li míti víru a nebudete-li pochybovati, netoliko to fíkovému stromu učiníte, ale kdybyste i této hoře řekli: Zdvihni se a vrz sebou do moře, staneť se. A všecko, zač byste koli prosili na modlitbě, věříce, vezmete. Někdy mě Ježíš překvapuje. Proč neporučil fíkovníku, aby se naopak obsypal plody a nikdy by jich neubylo? Tím by oslavil svého Otce jaksi zřetelněji. Asi byl opravdu hladový :-). Takže prosící modlitba je když zasadím semínko - čili je to žádost tvůrci, aby pokračoval dál, protže nyní už může on všechno zařídit. K prvnímu kroku potřebuje vždycky nás. Důvěřujeme tedy tvůrci a když semínko vyroste a uzraje můžeme si všechno takto podobně vyprosené a vymodlené vzít. Modlitba je to, že uděláme první krok-skutek s vírou, že dosáhneme určitého efektu. 

A když přišel do chrámu, přistoupili k němu přední kněží {biskupové} a starší lidu, když učil, řkouce: Jakou mocí tyto věci činíš? A kdo tobě tu moc dal? Odpovídaje pak Ježíš, řekl jim: Otížiť se i já vás na jednu věc, kterouž povíte-li mi, i já vám povím, jakou mocí tyto věci činím? Křest Janův odkud byl? S nebe-li, čili z lidí? A oni rozvažovali mezi sebou, řkouce: Díme-li s nebe, díť nám: Proč jste pak nevěřili jemu? Pakli díme: Z lidí, bojíme se zástupu. Nebo všickni mají Jana za proroka. I odpovídajíce Ježíšovi, řekli: Nevíme. Řekl jim i on: Aniž já vám povím, jakou mocí tyto věci činím. Ten jim dáva "sodu." Farizeové lapeni ve vlastním strachu, tak velkém, že ho ani zvědavost nepřemohla. Jó když se někdo bojí o korýtko... tady vidíte jak je svázán a Ježíš toho jen využívá. V9 jak na ně, proto ho nenáviděli a chtěli ho zabít. Né proto že by byl nebezpečný jim, ale že ohrožoval jejich postavení a moc nad lidmi. 

Ale co se vám zdá? Člověk [jeden] měl dva syny. A přistoupiv k prvnímu, řekl: Synu, jdi na vinici mou dnes, a dělej. Ale on odpověděv, řekl: Nechci. A potom usmysliv sobě, šel. I přistoupiv k druhému, řekl též. A on odpověděv, řekl: Jdu, pane. Ale nešel. Který z těch dvou naplnil vůli otcovu? Řekli jemu: Ten první. Dí jim Ježíš: Amen pravím vám, že publikáni a nevěstky předcházejí vás do království Božího. Proč? Protože ten první způsobil jen utrpení. Jednak zarmoutil svého otce, a pak se trápil výčitkami natolik že potom šel i proti své vůli. Jak by mohl být svobodný. To ten druhý otce potěšil, ale nebyl ani svázán strachem či obavami co bude potom. Prostě si dělal svobodně co chtěl. Pole je taky majetek, a kolik se na něm dře. Proč musí mít člověk pole? Protože se usadil a chová dobytek atd. atd... starosti a povinnosti. Je jako ve vězení, ze kterého není úniku pořád samá práce... osvobodit by se mohl jedině tak, že by se vzdal toho všeho blahobytu, jistoty a pohodlí. 

Jiné podobenství slyšte: Byl jeden hospodář, kterýž vzdělal vinici, a opletl ji plotem, a vkopal v ní pres, a ustavěl věži, i pronajal ji vinařům, a odšel pryč přes pole. A když se přiblížil čas ovoce, poslal služebníky své k vinařům, aby vzali užitky její. Vinaři pak zjímavše služebníky jeho, jiného zmrskali, jiného zabili, a jiného ukamenovali. Opět poslal jiných služebníků více než prvé. I učinili jim též. Naposledy pak poslal k nim syna svého, řka: Ustýdnouť se syna mého. Vinaři pak uzřevše toho syna, řekli mezi sebou: Tentoť jest dědic; poďte, zabíme jej, a uvažme se v dědictví jeho. I chytivše ho, vyvrhli jej ven z vinice, a zabili. Protož když přijde pán vinice, co učiní vinařům těm? Řekli jemu: Zlé ty zle zatratí, a vinici svou pronajme jiným vinařům, kteříž budou vydávati jemu užitek časy svými. Řekl jim Ježíš: Nikdy-li jste nečtli v písmích: Kámen, kterýž zavrhli dělníci, ten učiněn jest v hlavu úhlovou? Ode Pána stalo se toto, a jest divné před očima našima. Protož pravím vám, že bude odjato od vás království Boží, a bude dáno lidu činícímu užitky jeho. A kdož by padl na ten kámen, rozrazíť se; a na kohož upadne, setřeť jej. Tak tak. Farizeové, pracují na vinici Pána našeho ale všechny plody si nechávají jen pro sebe. Proto jim bude vinice odjata a dána lidem činícím užitky Království Božího. Kámen dělníky zavržený to je jejich volání po spravedlnosti a svobodě. Z tohoto volání učinil Pán náš teda základní míru (hlava úhlová) k posouzení spravedlnosti a ta zní všichni jsme si rovni. Tato spravedlnost se pak postupně rozmnoží (rozrazíť se) jak v srdcích tak na jazyku všeho lidu. Ti volají nejvíc po spravedlnosti ke svému Pánu. Jedni makají a druzí si žijí z jejich práce. Všichni jsem si rovni - Kdo tenhle zákon poruší, povýší se a podmaní si lid, ten bude touto spravedlností rozdrcen. 

I odpovídaje Ježíš, mluvil jim opět v podobenstvích, řka: Podobno jest království nebeské člověku králi, kterýž učinil svadbu synu svému. I poslal služebníky své, aby povolali pozvaných na svadbu, ale nechtěli přijíti. Opět poslal jiné služebníky, řka: Povězte pozvaným: Aj, oběd svůj připravil jsem, volové moji a krmný dobytek zbit jest, a všecko hotovo. Poďtež na svadbu. Ale oni nedbavše, odešli, jiný do vsi své, a jiný po kupectví svém. Jiní pak zjímavše služebníky jeho, a posměch [jim] učinivše, zmordovali. A uslyšav to král, rozhněval se; a poslav vojska svá, zhubil vražedlníky ty, a město jejich zapálil. Tedy řekl služebníkům svým: Svadba zajisté hotova jest, ale ti, kteříž pozváni byli, nebyli hodni. Protož jděte na rozcestí, a kteréžkoli naleznete, zovtež na svadbu. I vyšedše služebníci ti na cesty, shromáždili všecky, kteréžkoli nalezli, zlé i dobré. A naplněna jest svadba hodovníky. Tehdy všed král, aby pohleděl na hodovníky, uzřel tam člověka neoděného rouchem svadebním. I řekl jemu: Příteli, kteraks ty sem všel, nemaje roucha svadebního? A on oněměl. Tedy řekl král služebníkům: Svížíce nohy jeho i ruce, vezměte ho, a uvrztež jej do temností těch zevnitřních. Tamť bude pláč a škřipení zubů. Nebo mnoho jest povolaných, ale málo vyvolených. Mnoho lidí je stále zaneprázdněných, spoutaných povinnostmi. Každou chvíli jsou zváni na svatbu se svobodou. Nemají čas, nebo vůbec neslyší. Mnohdy odcházejí zaslepeni za tím svým jako opilci vlastnictví. Svatba je tedy už přichystána ale nikdo nechce jít. Tehdy zveme kohokoliv. Jedině lidé svobodní, volní - ti co jen tak bloudají životem a nevidí žádný smysl v tom moderním snažení, které bude proměněno jednou smrtí v prach, ti jsou vždy hotovi. Jsou to většinou bezdomovci a postevníci. Ti pozvání rádi příjmají. Svatební roucho je tedy svobodný život. Proto člověk, který není oděn tímto rouchem (farizeové, církev duchovňáci) a chtěl by hodovat, bude svázán a vyvržen zpět do otroctví jeho žádostem v moderní společnosti. 

Tehdy odšedše farizeové, radili se, jak by polapili jej v řeči. I poslali k němu učedlníky své s Herodiány, řkouce: Mistře, víme, že pravdomluvný jsi, a cestě Boží v pravdě učíš, a nedbáš na žádného; nebo nepatříš na osobu lidskou. Protož pověz nám, co se tobě zdá: Sluší-li daň dáti císaři, čili nic? Znaje pak Ježíš zlost jejich, řekl: Co mne pokoušíte, pokrytci? Ukažte mi peníz daně. A oni podali mu peníze. I řekl jim: Čí jest tento obraz a nápis? Řekli mu: Císařův. Tedy dí jim: Dávejtež tedy, co jest císařova, císaři, a co Božího, Bohu. [To] uslyšavše, divili se, a opustivše jej, odešli. Ježíš byl trnem v oku všem, kteří využívali lidí ve svůj prospěch. Proto ho chtěli rychle zneškodnit, ale tak aby to nebylo na ně, ale na římany. Jak jsem řekl peníze nejsou z dílny Boží. Nikdy nepřinesou radost všem těm, kteří měli s nimi tu čest. Kdyby všichni lidé položili dnes všechny peníze před úřad vlády. Zmizelo by utrpení. Nechť si obchodují sami mezi sebou. Ale když oni sami nepracují, my je živit nebudeme. Můžou pak pěnězy nebo modlitbou zkusit uplatit pole, aby jim vydalo své plody... Pchá. Kdo neohne sám svůj hřbet, ten ať hladem a na lenivost svou taky pojde. Ať poznají skutečnou hodnotu svých peněz! Ať poznají pak skutečný užitek ze svého vysokého vzdělání. Můžou prosit, na kolenou žebrat, můžou nám nabízet své statky a zlato... a my jim jen řekneme: "Máte své ruce najezte se sami. Kdo zaseje ten i sklidí. Všichni jsme si rovni. Nikdo si nebude stavět svůj trůn z potu a utrpení druhých. Nikdo nebude jen sklízet plody z práce druhých." 

V ten den přišli k němu saduceové, kteříž praví, že není [z mrtvých] vstání. I otázali se ho, Řkouce: Mistře, Mojžíš pověděl: Umřel-li by kdo, nemaje dětí, aby bratr jeho právem švagrovství pojal ženu jeho, a vzbudil símě bratru svému. I bylo u nás sedm bratrů. První pojav ženu, umřel, a nemaje semene, zůstavil ženu svou bratru svému. Takž podobně i druhý, i třetí, až do sedmého. Nejposléze pak po všech umřela i žena. Protož při vzkříšení kterého z těch sedmi bude žena? Nebo všickni ji měli. I odpověděv Ježíš, řekl jim: Bloudíte, neznajíce písem ani moci Boží. Však při vzkříšení nebudou se ani ženiti ani vdávati, ale budou jako andělé Boží v nebi. O vzkříšení pak mrtvých zdaliž jste nečtli, co jest vám povědíno od Boha, kterýž dí: Já jsem Bůh Abrahamův, a Bůh Izákův, a Bůh Jákobův? Bůhť není Bůh mrtvých, ale živých. Jak naivní jsou lidé, lpějí na vlastnictví až tak, že by si ho chtěli zachovat i po své smrti. Ježíš jim říká, že Bůh je Bohem živých. To znamená, že po smrti už Boha neuzří! Takže vzkříšení je probuzení se za života a to ze stereotypní otročící mrtvoly do života a království Syna člověka. Kdo to zažije, ten se bude cítit jako anděl Boží... Kdo to nestihne za svého života, ten umře navěky. Máte jen jednu šanci. Zítra už nemusí být. Neváhejte. 

Mistře, které jest přikázaní veliké v zákoně? I řekl mu Ježíš: Milovati budeš Pána Boha svého z celého srdce svého, a ze vší duše své, a ze vší mysli své. To jest přední a veliké přikázaní. Druhé pak jest podobné tomu: Milovati budeš bližního svého jako sebe samého. Na těch dvou přikázaních všecken zákon záleží i proroci. Milovati budeš Pána Boha svého z celého srdce a ze vší duše své, a ze vší mysli své. Tak takového člověka jsem ještě neviděl. Lidé si neuvědomují co je Bůh. Bůh je všechno. Bůh je námi - my jsme jím, obklopuje nás. Všechno je Bůh. Dokážete všechno milovat? Dokážete skutečně milovat všechny lidi, nebo k některým cítíte odpor, dokážete skutečně milovat přírodu, nebo umýváte nádobí, své tělo a auto chemickými prostředky. Dokážete přestat s konzumní společností a žít tak, že po vás nezbude ani jeden plastový pytlík. Možná že srdcem ano... ikdyž pochybuji, protože vaše srdce zmítá spousta sobeckých věcí. Kyždý myslí nejprve na to své štěstí. A teď to nejtěžší dokážete milovat sami sebe? Zřejmě ne, když se tak trápíte a huntujete. Váš život vám nepřináší téměř žádnou radost ani nadšení. Sžírají vás nemoci způsobené huntováním se. A pak trápíte a huntujete všechno okolo. Všichni se vzájemně huntujete, zaměstnáváte, okrádáte dle pravidel šoubyznysu. Zaměstnavatel huntuje dělníky, zničení dělníci pak huntují lékaře. Lékaři pak huntují učitele a kapsu všech, učitelé pak huntují žáky a kapsu všech. Žáci pak huntují rodiče-dělníky a kapsu všech. Rodiče-dělníci pak huntují přírodu. A příroda se vám odvděčí... Je velmi těžké si představit, že by někdo pročistil své srdce, na tož pak svou mysl, a o duši už ani nemluvě, když miliardy lidí myslí jen na vlastní spásu. Když dokážete to první přikázání v sobě realizovat, pak jste realizovali všechno. 

Tehdy Ježíš mluvil zástupům a učedlníkům svým, Řka: Na stolici Mojžíšově posadili se zákonníci a farizeové. Protož všecko, což by koli rozkázali vám zachovávati, zachovávejte a čiňte, ale podlé skutků jejich nečiňte; neboť praví, ale nečiní. Svazujíť zajisté břemena těžká a nesnesitelná, a vzkládají na ramena lidská, ale prstem svým nechtí jimi ani pohnouti. Všecky pak své skutky činí, aby byli vidíni od lidí. Rozšiřují zajisté nápisy své, a veliké dělají podolky plášťů svých, A milují přední místa na večeřích, a přední stolice v shromážděních, A pozdravování na trhu, a aby byli nazýváni od lidí: Mistři, mistři. Ale vy nebývejte nazýváni mistři; nebo jeden jest Mistr váš, Kristus, vy pak všickni bratří jste. A otce nenazývejte sobě na zemi; nebo jeden jest Otec váš, kterýž jest v nebesích. Ani se nazývejte vůdcové; nebo jeden jest vůdce váš, Kristus. Ale kdo z vás největší jest, buď služebníkem vaším. Kdož by pak sám se povyšoval, bude ponížen; a kdož by se ponížil, bude povýšen. Stolice Mojžíšova - to je vládce a prostředník, který zvěstuje vůli Boží. Avšak jaksi vypečeně. Lidem přikazují a sami nečiní. PRoto máme zachovávat toto učení, ale namáme se chovat tak jako oni. Takový farář vystudoval za peníze, peníze nejsou z dílny Boží, čí je teda ve skutečnosti učedník? Co je to Kristus? Je to hlas ve vašem srdci. Hlas vašeho Ducha. Hlas svobody bytí. Kristus nikdy neodešel. Je tu pořád a je ve vás. Denně ho posíláte na kříž. Ve své lenivosti a neschopnosti umlčet jeho hlas, protože vám sděluje, že jste jen otroci... slabí a zbabělí otroci, kteří se nedokážou osvobodit, kteří sami nedokážou říct dost a svůj úděl změnit. Proto Kristus je jediný mistr a vůdce. Nenachází se někde mimo, je ve vás. Ježíš se stal Kristem, protože následoval tento vnitřní hlas. Velebný Otče... :-), to je rouhačství dnešní církve. Však všichni jsou označeni křížem. A kříž plodí jen utrpení. Kříž to je utrpení samo. Sami se tak označili, proto pozor na ně. Vydáte-li se jim v náruč, budete trpět o něco víc než jiní. 

Ale běda vám, zákonníci a farizeové pokrytci, že zavíráte království nebeské před lidmi; nebo sami tam nevcházíte, a těm, kteříž by vjíti chtěli, vcházeti nedopouštíte. Běda vám, zákonníci a farizeové pokrytci, že zžíráte domy vdovské, a to pod zámyslem dlouhého modlení; protož těžší soud ponesete. Běda vám, zákonníci a farizeové pokrytci, že obcházíte moře i zemi, abyste učinili jednoho novověrce, a když bude učiněn, učiníte jej syna zatracení, dvakrát více, nežli jste sami. Běda vám, vůdcové slepí, kteříž říkáte: Přisáhl-li by kdo skrze chrám, to nic není; ale kdo by přisáhl skrze zlato chrámové, povinen jest. Blázni a slepci, což jest většího, zlato-li, či chrám, kterýž posvěcuje zlata? A přisáhl-li by kdo skrze oltář, nic není; ale kdo by přisáhl skrze ten dar, kterýž jest na něm, povinen jest. Blázni a slepci, i co jest většího, dar-li, či oltář, kterýž posvěcuje daru? A protož kdožkoli přisahá skrze oltář, přisahá skrze něj, i skrze to všecko, což na něm jest. A kdož přisahá skrze chrám, přisahá skrze něj, i skrze toho, kterýž přebývá v něm. A kdož přisahá skrze nebe, přisahá skrze trůn Boží, i skrze toho, kterýž na něm sedí. Tady pozor chrám o kterém mluví Ježíš není chrám postavený z kamene. Je to chrám Boží. Oltář a dar o kterém mluví pak není oltář postavený lidmi s darem hmotným ale oltář Boží moci. Na takový otlář lze položit jen jediný dar - zasvětit svůj život ve službě jeho Pánu. Proto zesměšňuje všechny modlitby a přísahy či sliby před otlářem v kostele. 

Běda vám, zákonníci a farizeové pokrytci, že dáváte desátky z máty a z kopru a z kmínu, a opouštíte to, což těžšího jest v zákoně, soud a milosrdenství a věrnost. Tyto věci měli jste činiti a oněch neopouštěti. Vůdcové slepí, kteříž cedíte komára, velbouda pak požíráte. Běda vám, zákonníci a farizeové pokrytci, že čistíte po vrchu konvice a misy, a vnitř plné jsou loupeže a nestředmosti. Farizei slepče, vyčisť prvé to, což vnitř jest v konvi a v mise, aby i to, což jest zevnitř, bylo čisto. Běda vám, zákonníci a farizeové pokrytci, že jste se připodobnili hrobům zbíleným, kteříž sic zdadí se zevnitř krásní, ale vnitř jsou plní kostí umrlčích i vší nečistoty. Tak i vy zevnitř zajisté zdáte se lidem spravedliví, ale vnitř plní jste pokrytství a nepravosti. Běda vám, zákonníci a farizeové pokrytci, nebo vzděláváte hroby proroků, a ozdobujete hroby spravedlivých, A říkáte: kdybychom byli za dnů otců našich, nebyli bychom účastníci jejich ve krvi proroků. Protož osvědčujete sami proti sobě, že jste synové těch, kteříž proroky zmordovali. I vy také naplňte míru otců svých. Hadové, plémě ještěrčí, i jakž byste ušli odsudku [do] pekelného ohně? Protož aj, já posílám k vám proroky a moudré a učitele, a [vy] z těch [některé] zmordujete a ukřižujete, a [některé] z nich bičovati budete v školách svých, a budete je honiti z města do města, Neboť pravím vám, že mne již více nikoli neuzříte od této chvíle, až i díte: Požehnaný, kterýž se béře ve jménu Páně. Tady bych dodal že ještěrka není ještěrka ale štír. Had je symbolem vychytralosti a štír zákeřnosti. Poslední věta je krásná. Neznamená to, že uvidíme Ježíše znovu! Znamená to jen, že když dosáhneme Ježíšova vědomí realizací tohoto učení, pak tuto větu proneseme sami ze svého srdce, protože jedině tak můžeme porozumět Božím principům a uvidět aspoň z části jeho moudrost a lásku. Až se tahle věta objeví ve vašem vědomí sama od sebe, uvidíte Krista - v zrcadle :-). 

Tehdy řekl-li by vám kdo: Aj, tutoť [jest] Kristus, aneb támto, nevěřte. Nebo povstanou falešní Kristové a falešní proroci, a činiti budou divy veliké a zázraky, tak že by svedli, (by možné bylo), také i vyvolené. Aj, předpověděl jsem vám. Protož řeknou-liť vám: Aj, na poušti jest, nevycházejte. Aj, v skrýších, nevěřte. Nebo jakož blesk vychází od východu slunce, a ukazuje se až na západ, tak bude i příchod Syna člověka. Nebo kdežkoli bude tělo, tuť se shromáždí i orlice. To už je dneska na denním pořádku. Všichni mají Krista. Channelingaři, církev, duchovňáci, sekty vesmírní lidé. Všechno je špatně, jedinný Kristus spí ve vás. Až ho probudíte bude to jako blesk ve vašem vědomí, tehdy poznáte kdo jste a o jaké království jste se nechali okrást. Ježíš to popisuje v podobenství o těle a orlici. Tam kde je vaše tělo, tam je i Kristus v něm ukrytý. Naslouchejte a osvoboďte se z pout Belzebubovy společnosti ze samého pekla, z temností zevnitřních a pohleďte na své světlo uvnitř zářící. To je vaše pravé království. Království pravé tváře Syna člověka. 

Nebo jakož za dnů těch před potopou žrali a pili, ženili se a vdávaly se, až do toho dne, když Noé všel do korábu, A nezvěděli, až přišla potopa, a zachvátila všecky: takť bude i příští Syna člověka. Tehdyť dva budou na poli; jeden bude vzat, a druhý zanechán. Dvě budou mleti ve mlýně; jedna bude vzata, a druhá zanechána. Bdětež tedy, poněvadž nevíte, v kterou hodinu Pán váš přijíti má. Toto pak vězte, že byť věděl hospodář, v které by bdění zloděj měl přijíti, bděl by zajisté, a nedal by podkopati domu svého. Protož i vy buďte hotovi; nebo v tu hodinu, v kterouž se nenadějete, Syn člověka přijde. Všimněte si, že tam není psáno nic o lidech. Je to zase jen podobenství. "Tehdyť dva budou na poli; jeden bude vzat, a druhý zanechán." Proč dva a ne pět nebo dvanáct? Máme tu 4 miliardy lidí ale lomeno dvěma je víc než 144 000... přece by stvořitel neničil sám sebe. Přece by matka nezabila jedno ze svých dětí jen proto, že naletělo pomíjivým slibům, nebo že zrovna v ten soudný den ještě nedospělo. Stvořitel ví, že potřebujete jen čas, on je trpělivý milující... ke všem stejně. Máte tu podobenství o mzdě a vinici... odměna je pro všechny stejná... víc nemůže nikdo získat. Lidé nechápou... namají srdce... chtěli by soudit, týrat a posmívat se... takový stvořitel není. Takže se zde nemluví o lidech. Očem tedy Ježíš mluví? Ve vašem srdci se usídlili vášně. Tyto vášně žerou (chtějí být naplněny a nasyceny) a pijí (chtějí být ukojeny), žení se vdávají se (mezi sebou se dokonce doplňují, spojují, posilují a rozmnožují) a pak vešel Noe do korábu. (vědomí zaměřilo svou pozornost jinam a jeho uši přestaly naslouchat hlasu těchto žádostí). Přichází potopa (osvícení) a všechny je zaplaví. Tehdy dva budou na poli a jeden bude vzat a druhý zanechán. V každém srdci i mysli jsou také dobré věci. Proto zlé i dobré věci obhospodařují současně vaše srdce i mysl (pole, mlýn). Nyní však jedny budou vzaty a druhé ponechány svému osudu. Je to vlastně přestavba celého vědomí člověka. Zůstane v něm jen to čisté. Zbytek bude vyplaven. Je to apokalypsa šelmy, rozvedená podrobněji ve zjevení sv.Jana. Je samozřejmé, že nikdo neví hodinu. Jinak by lenošil. A řekl si... však za týden dosáhnu osvícení... Má se začít hned, neodkládat nic na zítřek, jinak se nikdy neuvidíte přicházet jako Syna člověka ve svém vnitřním království. Království bez utrpení. V království lásky a svobody, kde kraluje jen váš Duch - Otec - Původní neposkvrněné vědomí. Tehdy vás už žádná touha neuchvátí a nespálí svým žárem ani žádná žádost si vás nepodmaní. Už nebudete nikdy duševně trpět. 

A co z toho udělali lidé? Musím se smát, i plakat. Všichni čekají na něco, čeho se nikdy nedočkají. Čekají na sebe samu v cíli sedíce a prosíce Ježíše na startu. Vstaňte ufňukánkové a vyražte. První krok je nejtěžší. Nikdo jiný vás nespasí. Máte sami svůj osud ve svých rukou. Chcete-li se napít vody života věčného jděte. Chcete li však dále pít hořký kalich utrpení zůstaňte proste, plačte a čekejte. Dočkáte se jiného vysvoboditele - věčné smrti. Tehdy, protože jste nevzali svůj kříž a nenásledovali Ježíše, tehdy smrt vezmne váš kříž a zabije vás, pohřbí vás a označí jím váš hrob. Aby tento váš takto označený hrob, bil všem podobně sedícím do očí jako výstraha. Ti co nedokázali unést svůj kříž, leží pod ním. A tak i Ježíš vám to ukázal názorně. Vísí vám v agónii před očima 2000 let. 2000 let na něho čumíte a přitom skončíte stejně. 2000 let čumí adepti ukřižování na svůj osud a dokonce to dospělo tak daleko, že si tedy z kříže udělali vlastní modlu, zázračnou a léčící. Ano léčí, definitivně všechno utrpení - smrtí. Jednou možná všichni lidé, budou moci říci, dosáhli jsme všichni konečně té slávy království Syna člověka, království daného do vínku nám už od počátku věků samotným stvořitelem. Tehdy VŠICHNI konečně skutečně uzří přicházet Syna člověka ve svém království, v celé jeho záři. Už to chápete jak to Ježíš myslel? Nad doměnkami velkých badatelů zjevení se jen usmívám, svědčí to totiž o jejich poznání. Pamatujte není žádný zisk ani trest. Můžete jen poznat vlastní Boží království, které jste vždy v sobě měli, ale hledali jste ho stále v něčem jiném. Pak budete kralovati ve stejném království jako Ježíš když tu byl. Pokud ve stejném království kralovali dva lidé, pak měli v něm účast, kralovali tedy jako by spolu.. Tedy dá se říct - jak se píše v timoteovi : budeme také spolu s ním kralovati 

Kdož tedy jest ten služebník věrný a opatrný, kteréhož ustanovil pán jeho nad čeledí svou, aby jim dával pokrm v čas? Blahoslavený služebník ten, kteréhož přijda pán jeho, nalezl by, an tak činí. Amen pravím vám, že nade vším statkem svým ustanoví jej. Jestliže by pak řekl zlý služebník ten v srdci svém: Prodlívá pán můj přijíti, I počal by bíti spoluslužebníky, jísti pak a píti s opilci: Přijdeť pán služebníka toho v den, v kterýž se nenaděje, a v hodinu, v kterouž neví. I oddělíť jej, a díl jeho položí s pokrytci. Tamť bude pláč a škřipení zubů. Opět nemluví o lidech! Zase je to podobenství. Pán je váš duch proto se píše s malým "p". Je třeba mít oči pořád na šťopkách :-). Duchu slouží služebníci kteří mu přinášejí radost a svobodu do jeho existence. Pokud tedy duch objeví takového služebníka, je jasné, že jej ustanoví nad všemi ostatními, jinými služebníky, dá mů svou důvěru a moc. Jestliže se však žádost (zlý služebník) osamostatní, a v době kdy duch nepřichází si začne hrát na pána a smýkat a huntovat tělo, jen aby mohla ukojit svůj hlad a žízeň, pak objevivše to duch (vědomí - pán nad srdcem i myslí) vyvrhne jej ven do temnosti. A tam si může skřípat zubama a trpět, dokud nenajde další mysl či srdce, ve kterém by měl šanci stát se pánem. Nikdo neví opět hodiny, kdy se pán objeví. Čili Ježíš varuje spíše Belzebuba a jeho služebníky v našem srdci a mysli. To k nim mluví. Protože oni vědí, že nejsou tady pány. Belzebub je jako kukačka... nasadí svá mláďata tajně do vašeho hnízda. A když se pak dlouho neukazujete, odvedou svou práci a vy jste jako loutka. Živíte a podporujete žádosti a touhy, místo svých skutečných radostí. Ty pak rostou a stanou se znich velké kukačky a zamořují další a další hnízda. Proto dnes už tolik lidí jenom trpí. A tak lidi probuďte svého ducha. Najděte sami sebe, své vlastní prvotní vědomí. A tehdy skutečný pán vašeho hnízda sjedná s tímto pléměm kukaček krátky proces. A celé lidstvo dosáhne svobody. 

Tehdy podobno bude království nebeské desíti pannám, kteréžto vzavše lampy své, vyšly proti ženichovi. Pět pak z nich bylo opatrných, a pět bláznivých. Ty bláznivé vzavše lampy své, nevzaly s sebou oleje. Opatrné pak vzaly olej v nádobkách svých s lampami svými. A když prodlíval ženich, zdřímaly všecky a zesnuly. O půlnoci pak stal se křik: Aj, ženich jde, vyjděte proti němu. Tedy vstaly všecky ty panny, a ozdobily lampy své. Bláznivé pak opatrným řekly: Udělte nám oleje svého, nebo lampy naše hasnou. I odpověděly ty opatrné, řkouce: Aby se snad nám i vám nenedostalo. Jděte raději k prodavačům, a kupte sobě. A když odešly kupovati, přišel ženich, a které hotovy byly, vešly s ním na svadbu. I zavříny jsou dvéře. Potom pak přišly i ty druhé panny, řkouce: Pane, pane, otevři nám. A on odpověděv, řekl: Amen, pravím vám, neznámť vás. Bdětež tedy; nevíte zajisté dne ani hodiny, v kterou Syn člověka přijde. Opět stejné podobenství. Proč panny. Panna je v bibli symbol čistoty a neposkvrněnosti. Proč deset pan? Protože máme pět smyslů. Zkrze nichž když rozdělíte věci na dobré a špatné na ctnosti a neřesti vznikne tedy deset pan. Cnosti se ženicha (života) ani pána (ducha) nebojí. Proto berou sebou olej do lamp a svítí jasným světlem. Ty druhé tedy neřesti, ty se před pánem bojí, ale rovněž by chtěly v srdci přežít tedy najít sobě ženicha, aby byli jím pak milovány zaopatřeny a živeny. Ty raději olej nemají, aby se neprozradily před pánem. Pak se o půlnoci ozve křik, že jde ženich a nikoliv pán. Tu se všechny panny zaradují. A hned panny neřesti by se rády účastnily na dalším životě, proto škemrají kvůli oji, aby je ženich našel. Mají si prý koupit :-) jinak se nedostane ani na jednu. A tak jdou. Mezi tím však příjde ženich a vezme ty svítící na svou svatbu. Pak přijdou i ty druhé a dožadují se... ale když je ženich už oddán... nezná jiné. Protože ty první ho jsou moudré, opatrné a pracovité. Dodávají ženichovi radost a svobodu. Ty druhé jsou malicherné, marnivé a sobecké dodávali by ženichovi jen starosti a utrpení ve vězení jejich požadavků. A váš život? Jak vypadá? Strádáte či se radujete. Zkoncujte s příživníky a parazity svého štěstí... 

Nebo jako člověk vycházeje na cestu, povolal služebníků svých, a poručil jim statek svůj. I dal jednomu pět hřiven, jinému pak dvě, a jinému jednu, každému podlé možnosti jeho, i odšel hned na cestu. Odšed pak ten, kterýž vzal pět hřiven, těžel jimi, i vydělal jiných pět hřiven. Též i ten, kterýž dvě, získal i on jiné dvě. Ale ten, kterýž vzal jednu, odšed, zakopal ji v zemi, a skryl peníze pána svého. Po mnohém pak času přišel pán těch služebníků, i činil s nimi počet. A přistoupiv ten, kterýž byl pět hřiven vzal, podal jiných pět hřiven, řka: Pane, pět hřiven dal jsi mi, aj, jiných pět hřiven získal jsem jimi. I řekl mu pán jeho: To dobře, služebníče dobrý a věrný, nad málem byl jsi věrný, nad mnohem tebe ustanovím. Vejdiž v radost pána svého. Přistoupiv pak ten, kterýž byl dvě hřivně vzal, dí: Pane, dvě hřivně jsi mi dal, aj, jiné dvě hřivně získal jsem jimi. Řekl mu pán jeho: To dobře, služebníče dobrý a věrný, nad málem byl jsi věrný, nad mnohem tebe ustanovím. Vejdiž v radost pána svého. Přistoupiv pak i ten, kterýž vzal jednu hřivnu, řekl: Pane, věděl jsem, že jsi ty člověk přísný, žna, kde jsi nerozsíval, a zbíraje, kde jsi nerozsypal. I boje se, odšel jsem a skryl hřivnu tvou v zemi. Aj, teď máš, což tvého jest. A odpovídaje pán jeho, řekl mu: Služebníče zlý a lenivý, věděl jsi, že žnu, kdež jsem nerozsíval, a zbírám, kdež jsem nerozsypal. Protož měl jsi ty peníze mé dáti penězoměncům, a já přijda, byl bych vzal, což jest mého, s požitkem. Nu vezmětež od něho tu hřivnu, a dejte tomu, kterýž má deset hřiven. (Nebo každému majícímu bude dáno, a bude více míti, od nemajícího pak i to, což má, bude odjato.) A toho neužitečného služebníka uvrzte do těch temností zevnitřních. Tamť bude pláč a škřipení zubů. Opět podobenství o služebnícich. Zase tu je pán s malým "p", takže se nejedná o služebníky jako o lidi. Pán (duch) vložil svou důvěru různým žádostem (služebníkům). První dvě mu přinesly užitek, čili si vydělaly na svou další existenci ve službách. Ten třetí myslel jen na svou existenci. Byl lenivý a veškerý čas, který existoval, věnoval jen svým osobním radostem. Když pak příjde na vyučtování, dostane kartáč. To je jasné. Protože byl valstně příživníkem. Měl moc a důvěru, ale využil své postavení jen pro sebe. A tak ho pán ještě zkritizoval, že prý to věděl, že žne kde nerozsévá a sbírá kde nerospypal a přesto tedy ani neprotočil obdržené mění pře penězoněmce, aby se rozmnožilo k radosti pána. Takový služebník-příživník byl vyvržen do temností zevnitřních. Ať si teda najde nějakého hloupějšího pána, který ho bude trpět, zatím tedy bude může jenom plakat a skřípat zubama ve svém strádání sám. 

Když pak přijde Syn člověka v slávě své, a všickni svatí andělé s ním, tedy se posadí na trůnu velebnosti své, A shromážděni budou před něj všickni národové. I rozdělí je na různo, jedny od druhých, tak jako pastýř odděluje ovce od kozlů. A postaví ovce zajisté na pravici své, kozly pak na levici. Tedy dí Král těm, kteříž na pravici jeho [budou:] Poďtež požehnaní Otce mého, dědičně vládněte královstvím, vám připraveným od ustanovení světa. Nebo jsem lačněl, a dali jste mi jísti; žíznil jsem, a dali jste mi píti; hostem jsem byl, a přijímali jste mne; Nah, a přioděli jste mne; nemocen jsem byl, a navštívili jste mne; v žaláři jsem seděl, a přicházeli jste ke mně. Tedy odpovědí jemu spravedliví, řkouce: Pane, kdy jsme tě vídali lačného, a krmili jsme, neb žíznivého, a dávaliť jsme píti? Aneb kdy jsme tě viděli hostě, a přijali jsme, neb nahého, a přioděli jsme? Aneb kdy jsme tě viděli nemocného neb v žaláři, a přicházeli jsme k tobě? A odpovídaje Král, dí jim: Amen pravím vám: Cožkoli jste činili jednomu z bratří těchto mých nejmenších, mně jste učinili. Potom i těm na levici dí: Jděte ode mne zlořečení do ohně věčného, kterýž jest připraven ďáblu i andělům jeho. Neboť jsem lačněl, a nedali jste mi jísti; žíznil jsem, a nedali jste mi píti; Hostem jsem byl, a nepřijali jste mne; nah, a neodívali jste mne; nemocen a v žaláři, a nenavštívili jste mne. Tedy odpovědí jemu i oni, řkouce: Pane, kdy jsme tebe vídali lačného, neb žíznivého, neb hostě, neb nahého, neb nemocného, aneb v žaláři, a neposloužili jsme tobě? Tedy odpoví jim, řka: Amen pravím vám: Čehož jste koli nečinili jednomu z nejmenších těchto, ani mně jste nečinili. I půjdou tito do trápení věčného, ale spravedliví do života věčného. Ten kdo slouží životu samému, slouží Bohu i sobě. Takový člověk pomáhá všemu živému a snaží se odstraňovat utrpení všech ostatních tím i své. Neboť všechno je propleteno a vzájemně na sobě provázáno. Strádání nejmenšího z živých je zrcadlem pána tvorstva. Čím větší možnosti má, měl by je využít. Proto jsou ti služebníky (ovce-cnosti) v srdcích našich hodné života: soucit, láska, obětavost a milosrdenství. Ti sedí na pravici - budou vládci života, pravá ruka Boží. Ti druzí služebníci (kozli-neřesti) myslí jen na sebe. Jsou to pohrdání, nenávist, sobeckost a krutost. Ti budou uvrženi do svého ohně věčného. Může se to stát už dnes. Prohlédněte co ničí život všude kolem. Tím, že ho budete ničit, si podřezáváte větev sami pod sebou. Možná že se máte dnes dobře... ale vaše děti nebudou mít kde žít, kde si skotačit a radovat se. Ti vás pak v soudný den budou soudit a udělí každému z vás počet ran hodných vašich skutků. 

A když oni jedli, vzav Ježíš chléb, a dobrořečiv, lámal, a dal učedlníkům, a řekl: Vezměte, jezte, to jest tělo mé. A vzav kalich, a díky činiv, dal jim, řka: Píte z toho všickni. Nebo to jest krev má nové smlouvy, kteráž za mnohé vylévá se na odpuštění hříchů. Ale pravímť vám, žeť nebudu píti od této chvíle z tohoto plodu vinného kořene, až do onoho dne, když jej píti budu s vámi nový v království Otce svého. Chléb je pokrm života. Je pokrm dávající mu svobodu, je to učení - slovo Krista. Kalich to je způsob života. Krev je symbolem vlastní oběti. Je to služba sama. Pomoc ostatním, kdy prostřednictvím každého realizovaného Krista je umožněno všem lidem dojíti spásy a odpuštění. A poslední věta je krásná. I Buddha něco podobného prohlásil. Víte skutečná radost skutečného mistra nemůže být nikdy naplněna, pokud existuje ještě nějaký strádající. Proto i Ježíš řekl, že se nebude radovat dřív než všichni tvorové dosáhnou svého odvěkého království, Království, které bylo od počátku zamýšleno stvořitelem. Zkrátka dokud se všichni nevrátíme zpátky do edenského ráje. Tady vidíte, že se žádná apokalypsa neblíží. Blíží se spoustu soudných dnů. Opona se postupně zvedne a lidstvo procitne. Pak nastane apokalypsa šelmy i jeho andělů v našich srdcích. Začátky jsou těžké, ale víra ta i s horou pohne. Dnes tu máme pět mistrů, zítra padesát, pozítří padesát tisíc a popozítří už svět bude vypadat jako když svítá na ty světlé časy. 

Tedy vida Jidáš zrádce jeho, že by odsouzen byl, želeje toho, navrátil zase třidceti stříbrných předním kněžím {biskupům} a starším, Řka: Zhřešil jsem, zradiv krev nevinnou. Oni pak řekli: Co nám do toho? Ty viz. A povrh ty stříbrné v chrámě, odšel pryč, a odšed, oběsil se. Zde bych jen dodal, že Jidáš byl spřažen dříve s Barabášem. Organizovali spolu povstání proti římanům. Chtěli tedy rovněž osvobodit svůj lid avšak pomocí násilí - kovali si zbraně. Barabáš byl však odhalen a zadržen. Tehdy Jidáš myslel, že když vydá Ježíše římanům zavolá Ježíš pak svého Boha a on pošle své anděly a smete řím z této planety. Avšak nestalo se... a tak když viděl Jidáš co vlastně způsobil se šel raději oběsit. 

Měl pak obyčej vládař v svátek propouštěti lidu vězně jednoho, kteréhož by chtěli. I měli v ten čas vězně znamenitého, kterýž sloul Barabáš. Protož když se lidé sešli, řekl jim Pilát: Kterého chcete, ať vám propustím? Barabáše-li, čili Ježíše, kterýž slove Kristus? Nebo věděl, že jej z závisti vydali. A když seděl na soudné stolici, poslala k němu žena jeho, řkuci: Nic neměj činiti s spravedlivým tímto, nebo jsem mnoho trpěla dnes ve snách pro něho. Ale přední kněží {biskupové} a starší navedli lid, aby prosili za Barabáše, Ježíše pak aby zahubili. I odpověděv vládař, řekl jim: Kterého chcete z těch dvou, ať vám propustím? A oni řekli: Barabáše. Dí jim Pilát: Co pak učiním s Ježíšem, kterýž slove Kristus? Řekli mu všickni: Ukřižován buď. Vládař pak řekl: I což jest zlého učinil? Oni pak více křičeli, řkouce: Ukřižován buď. A vida Pilát, že by nic neprospěl, ale že by větší rozbroj byl, vzav vodu, umyl ruce před lidem, řka: Čist jsem od krve spravedlivého tohoto. Vy vizte. A odpověděv všecken lid, řekl: Krev jeho na nás i na naše dítky. Tedy propustil jim Barabáše, ale Ježíše zbičovav, vydal, aby byl ukřižován. Tady vidíte lidi. Nedokáží se změnit a osvobodit se sami z otroctví. Římané nemají nad nimi žádnou moc. Ani politici nemají nad občany žádnou moc. To říká Ježíš i já. VY sami je živíte, vy sami jim stavíte paláce, vy sami to všechno podporujete. Proč? Protože se nedokážete postavit na vlastní nohy. Neunesete svobodu. Potřebujete řády a pravidla. Bojíte se svobody. Nedokážete se zbavit lpění. Proto Ježíš říká: "Neplačte nade mnou, ale raději sami nad sebou plačte a nad svými dětmi. Nebo aj, dnové jdou, v nichž řeknou: Blahoslavené neplodné, a břicha, kteráž nerodila, a prsy, kteréž nekrmily. Tehdyť počnou říci k horám: Padněte na nás, a pahrbkům: Přikrejte nás. Nebo poněvadž na zeleném dřevě toto se děje, i co pak bude na suchém?" Takže zatím je dřevo (strom života) ještě zelené... když se však rozhlédnete, uvidíte jak nenápadně usychá a chřadne. Neztrácejte čas! 

Kdož miluje duši svou, ztratíť ji; a kdož nenávidí duše své na tomto světě, k životu věčnému ostříhá jí. Amen, amen pravím vám: Zrno pšeničné padna v zemi, neumře-li, onoť samo zůstane, a pakliť umře, mnohý užitek přinese. Bdětež a modlte se, abyste nevešli v pokušení. Duchť zajisté hotov jest, ale tělo nemocno. Amen, amen pravím, vám: Bude-li kdo zachovávati slovo mé, smrti neuzří na věky. Amen pravím vám: Jsou někteří z stojících tuto, kteříž neokusí smrti, až i uzří Syna člověka, přicházejícího v království svém. Amen, amen pravím vám: Že kdož slovo mé slyší, a věří tomu, kterýž mne poslal, máť život věčný, a na soud nepřijde, ale přešelť jest z smrti do života. Amen, amen pravím vám: Že přijde hodina, a NYNÍŤ jest, když mrtví uslyší hlas Syna Božího, a kteříž USLYŠÍ, živi budou. Nebo jakož Otec má život sám v sobě, tak dal i Synu, aby měl život v samém sobě. Amen, amen pravím vám: Kdož věří ve mne, skutky, kteréž já činím, i on činiti bude, a větší nad ty činiti bude; nebo já jdu k Otci svému. A jestliže byste co prosili ve jménu mém, toť učiním, aby oslaven byl Otec v Synu. Až dosavad za nic jste neprosili ve jménu mém. Prostež, a vezmete, aby radost vaše doplněna byla. Vy z otce ďábla jste, a žádosti otce svého chcete činiti. On byl vražedlník od počátku, a v pravdě nestál; nebo pravdy v něm není. Když mluví lež, z svého vlastního mluví; nebo lhář jest a otec lži. Nemůžeť vás svět nenáviděti, ale mneť nenávidí; nebo já svědectví vydávám o něm, že skutkové jeho zlí jsou. Ale nechcete přijíti ke mně, abyste život měli. Chvály od lidí nepřijímám. Ale poznal jsem vás, že milování Božího nemáte v sobě. Já jsem přišel ve jménu Otce svého, a nepřijímáte mne. Kdyby jiný přišel ve jménu svém, toho přijmete. Kterak vy můžete věřiti, chvály jedni od druhých hledajíce, poněvadž chvály, kteráž jest od samého Boha, nehledáte? Neplačte nade mnou, ale raději samy nad sebou plačte a nad svými dětmi. 

A nakonec to nejlepší.
Teď vám řeknu něco, čemu nebudete věřit. Vy nejste, nikdy jste nebyli ani nikdy nebudete. Já jsem - je velký klam. Nikdy nic neexistovalo a ani neexistuje. Jen velké nic, které má sny. Až zažijete že nejste, přinese vám to velikánskou úlevu. Vysvobození z času, prostoru i smrti. Jak jsem k tomu došel? Některé věci mi nedávaly spát :-). 

Když něčemu věřím tak se to stane v mém životě skutečné. Jak je to možné. Vidím kolik lidí je kolem. Kolik lidí něčemu věří. Jak by bylo možné to realizovat v takovém množství?!! Jak to že to vždy vyjde. Každý dostane to čemu věří a za čím šel. Když opravdu tloukl, bylo mu otevřeno. Podívejte se zpět a uvidíte. To očem jste snili máte. Nyní máte zase jiné sny. Všechno co jste podpořili vírou a skutky jste dostali. Když budu chtít, mohu být prezidentem. Stačí tomu uvěřit. Mnoho lidí už přišlo na to že to opravdu funguje. Jsou knihy jako Moc podvědomí atd. Ale je tu jeden háček. Nechci být prezidentem, protože vím, že mi to radost vůbec nepřinese. Budu žít ve strachu, starostech a stanu se doslova loutkou celé vlády. Takže je třeba prohlédnout, a pečlivě zvážit svá přání s ohlededem na druhé i na sebe. Víme, že peněz je na zemi jen určité množství. Pouze kolují. Proto bohatství jedněch znamená chudobu ostatních. Láska a spravedlnost proto nebude s tímto souhlasit... atd atd. Ve svém srdci najdete odpovědi. 

Ale vraťme se k tomu že nejste. Moderní kvantová věda došla k závěru, že na počátku byl Bit. Tedy informace. Tedy Slovo. A to slovo bylo u Boha. atd. Jak vznikl vesmír? Je to jednoduché. Zavřete oči a představte si auto. Jak vzniko auto? Vidíte ho? Je skutečné tam... Jak rychle to dokážete? Tedy mezi přáním si představit a viděním jak dlouho trvá realizace? Budhismus říká, že rychlost myšlenky je 18x větší než mihnutí blesku. Tak! A stejně vznikl i vesmír. Kde existuje? Jen ve vaší mysli. Myšlenka sama je ten kdo myslí. Myšlenka je ta informace. Myšlenka je ten bit. Myšlenka je to slovo. Myšlenka je sama Bůh. Myšlenka si vymyslela vesmír. Myšlenka může cokoliv. Myšlenka nezná hranice. Kdo dokáže osvobodit svou mysl... ten se stane Bohem. 

Ze starého zákona: Kdo oznámí (Kdo nám má oznámit) od počátku, abychom věděli, aneb od starodávna, abychom řekli: Práv jest? (tedy že máme už od samého počátku tu čest zrovna s pravým Hospodinem) Naprosto žádného není, kdo by oznámil, (kdo tedy odpovídá?!) aniž jest kdo, ješto by se dal slyšeti, (koho teda slyší channelingaři a jiní "vyvolení"?) aneb ješto by slyšel řeči vaše. (Ke komu se modlí pak miliardy lidí?). 

Pokračujeme tedy dál v naléhání na ten hlas. Ať se tedy prokáže: Oznamte, co se budoucně státi má, a poznáme (my lidé) , že bohové jste. (teda oni) Aj, vy naprosto nic nejste, a dílo vaše tolikéž nic není; Kdo [to] spravil a učinil, povolávaje rodin od počátku? Já Hospodin, první i poslední, já sám. Tak kdo to tady k nám mluví, nebo kdo si to hraje na Boha? Toť otázka. Nestali jsme se obětí nějakých pofiderních hlasů, jež si z našich životů a obětí odsávají energii pro sebe? Velkých mistrů svého umění, kteří pozbyli těla? Řeklť jsem já byl: Bohové jste, a synové Nejvyššího vy všickni; Znamená to jen krutou pravdu, že ten, kdo se nechal oklamat ztratil své Božství? Že to celé tady je jen hra iluzí? Kdo z koho? Co když je vše jen otázkou víry. Jsme uvězněni ve svých předsudcích a ve svých hranicích. Někdo nám vnutil iluzi nějakého Boha my jsme se sami odsoudili k otroctví. Jako když si někdo chová dobytek. Páč to některé promluvy Hospodina Mojžíšova doslova potvrzují. Když jsem sledoval seriál Pán šelem... taky to bylo na stejném principu. Nejmocnější kmet udržoval své učně záměrně v iluzi nedokonalosti, v iluzi, že on je ten nejmocnější. Používal životní energie druhých k udržení své existence. To samé Matrix... A tak třeba Ježíš je jediným spravedlivcem v celém vesmíru. Zve nás všechny k sobě. Nevyužívá nás jako jiní velikáni. V každém případě to nutí ke skutečnému zamyšlení vedoucí k odhalení tolik let ukrývané pravdy... za tak vypečeným a nízkým účelem!!! Že by zákon vesmíru i přírody zněl silnější a lstivější přežívá? Boj o energii potřebnou k vlastnímu přežití. Asi se lidstvo stává snadnou kořistí... počet archetypů se totiž množí. Navenek působí moudře a láskyplně a mezi tím vás zákeřně parazitují. Myslím že je čas postavit se jim jako jako rovný rovnému. Osvobodit svou mysl a poznat vlastní možnosti či hranice. 

Přemýšlejte: Co je tento svět. Jen zkrze smysly vnímáte svět. Co když odetnu všechny jejich vjemy. A pak i mysl z celou paměťí. Co pak zůstane? Budute si moci říct jsem? Budete si moci říct nejsem? Budute si moci říct byl jsem? Co je teda skutečné?!!! Nic?!?!? Tak proč ta iluze toho všeho? Jaký to má smysl... Kdo je tvůrce!!! Jsou tu i ostatní, když nemám žádné vjemy o nich? Jak vznikají pak knihy a ta všechna minulost, Bible... Kdo jsem, Kde jsem, Proč tu jsem, Jak jsem se sem dostal, a co tu mám dělat. 

Co na to říká Buddha?

Cílem Buddhova poslání bylo osvobodit tvory od utrpení vykořeněním jeho příčiny a učit cestu k ukončení zrozování a smrti, pokud si tak někdo přeje učinit. Učil, že člověk může dosáhnout svého osvobození od těžkostí života a realizovat věčné blaho nibbany bez závislosti na vnějším bohu nebo prostředkujících kněží a učitelů. Učil, že brány k osvobození jsou otevřeny pro všechny za všech životních podmínek. Pro staré i mladé, pro chudé i bohaté, pro hřísné i duchovní - pro každého kdo je ochoten obrátit list. Jen podotýkám, že byl princem měl 4 zámky žil v přepychu a přec se toho všechno ve 29 letech dokázal zříci. 

Zde jsou slova Buddhy: 

Toto tělo není moje, toto nejsem já, toto není moje duše. 

Neexistuje nic stálého co by se dalo zničit, neboť neexistuje trvalá duše, kterou by bylo možné učinit věčnou. Cíle lze dosáhnout v tomto životě samém. Není však nejvyšší bůh, který kontroluje osudy lidských bytostí a který má božskou moc, aby se na zemi objevil. Jak povrchní a neplodné je toužit po iluzorním štěstí v posmrtném životě pomocí usmiřování pomyslných bohů marnými modlitbami a nesmyslnými oběťmi. 

Buddha nikdy nepřipustil existenci stvořitele, ať už ve formě nějaké síly nebo nějaké bytosti: Žádného Boha ani Brahmu nelze nalézt, žádnou hmotu tohoto kola života. Pouhé jevy existují vždy na podmínkách závislé. Není žádného jiného světa. Smrt je konec všeho. Pouze tento současný svět je skutečný. Takzvané "večné" nebe a peklo jsou výmysly podvodníků. Víra v posmrtný život, je znakem prolhanosti, zženštilosti, slabosti, zbabělosti a nečestnosti. Buďte sami sobě ostrovy; buďte sami sobě útočištěm; nehledejte útočiště u jiných. Usilujte neúnavně o uskutečnění. Sám se člověk pošpiní sám se očistí. 

Chtivostí hnáni, temnotou zahaleni, neuvidí proti proudu jdouci a sotva patrnou, hlubokou pravdu těžko viditelnou a jemnou. 

Všechno prožívané smysly je strádání. Existuje pouze strádání, žádný strádající, 

Ze žádostivosti pramení zármutek, ze žádostivosti pramení strach; pro toho, kdo je zcela prost žádostivosti, není zármutku, tím méně strachu. 

Není palčivějšího ohně než vášnivost, není větší posedlosti než nenávist není horší pasti než zaslepenost není dravějšího proudu než chtivost. 

Mysl předchází jevy, mysl je hlavní, ony jsou myslí vytvořeny. 

Jestliže člověk jedná se zkaženou myslí potom strast ho následuje jako kolo vozu kopyto tažného zvířete. 

Není konatele, který skutek koná, není ani toho, kdo následky pociťuje. Jen současti se obnovují to je věru správné rozpoznání. 

Všechno jsem přemohl, všechno znám. Od všeho jsem odvrácen, všeho jsem se vzdal. Všechno jsem opustil, v zániku žádostivosti jsem osvobozen. Učitele nemám, rovného mi není. Ve světě i s bohy protivníka nemám. 

Osvobozen jsem od všech pout, božských i lidských. 

Vzácné je zrození jako lidská bytost. Těžký je život smrtelníků. Nepromeškejte tuto příležitost. 

Pojď a uvidíš. 

V prázdnotě není žádná forma ani pocit, ani vnímání, ani impuls, ani vědomí; žádné oko, žádné ucho, žádný nos, žádný jazyk, žádné tělo, žádná mysl; žádné formy, zvuky, pachy, hmatatelné věci nebo objekty mysli; žádný prvek zrakového orgánu a tak dále, dokud nedojdeme k tomuto : Není žádný prvek mysli-vědomí, není žádná vědomost, žádný zánik nevědomosti a tak dále dokud nedojdeme k tomu, že: Není žádný rozklad a smrt, žádný zánik rozkladu a smrti, není žádné utrpení, žádné vznikání, žádné ukončení, žádná cesta. Není žádné poznávání, žádné dospění (k cíli) a žádné ne-dospění. 

Zbývá mi jen otázka... 
ale proč to všechno pak... o co tu jde! A na to mi ani Buddha neodpovídá, říká, že počátek toho je nedopátratelný, natož pak smysl toho všeho. 

==============================================================================
stesticko@oslikuv.net
 2001