BIBLE KRALICKÁ (1613)
STARÝ ZÁKON

Kniha Job : 42.kapitola [First]-[Back]-[Next]-[End]-[List]-[Home]

1. Tedy odpovídaje Job Hospodinu, řekl:

2. Vím, že všecko můžeš, a že nemůže překaženo býti [tvému] myšlení.

3. Kdo jest to ten, [ptáš se,] ješto zatemňuje radu [Boží] tak hloupě? Protož přiznávám se, že jsem [tomu] nerozuměl. Divnějšíť jsou ty věci nad mou stižitelnost, anižť jich mohu poznati.

4. Vyslýchejž, prosím, když bych koli mluvil; když bych se tebe tázal, oznamuj mi.

5. Tolikoť jsem slýchal o tobě, nyní pak [i] oko mé tě vidí.

6. Pročež mrzí mne [to,] a želím toho v prachu a v popele.

7. Stalo se pak, když odmluvil Hospodin slova ta k Jobovi, že řekl Hospodin Elifazovi Temanskému: Rozpálil se hněv můj proti tobě, a proti dvěma přátelům tvým, proto že jste nemluvili o mně toho, což pravého jest, tak jako služebník můj Job.

8. Protož nyní vezměte sobě sedm volků, a sedm skopců, a jděte k služebníku mému Jobovi, abyste dali obětovati obět za sebe, a služebník můj Job, aby se [modlil] za vás. Nebo jistě oblíčej jeho přijmu, abych neučinil s vámi [podlé] bláznovství [vašeho;] nebo nemluvili jste toho, což pravého jest, o mně, tak jako služebník můj Job.

9. A tak odšedše Elifaz Temanský a Bildad Suchský a Zofar Naamatský, učinili, jakž jim byl přikázal Hospodin, a přijal Hospodin oblíčej Jobův.

10. Navrátil také Hospodin to, což odjato bylo Jobovi, když se modlil za přátely své, tak že což měl Job, rozmnožil to Hospodin dvénásobně.

11. A sšedše se k němu všickni příbuzní, a všecky příbuzné jeho, a všickni známí jeho prvnější, jedli s ním chléb v domě jeho, a lítost majíce nad ním, potěšovali ho nade vším tím zlým, kteréž byl uvedl Hospodin na něj. A dali jemu jeden každý peníz jeden, a jeden každý náušnici zlatou jednu.

12. A tak požehnal Hospodin Jobovi k posledku více nežli v počátku jeho. Nebo měl čtrnácte tisíc ovcí, a šest tisíc velbloudů, a tisíc spřežení volů, a tisíc oslic.

13. Měl také sedm synů a tři dcery,

14. Z nichž první dal jméno Jemima, jméno pak druhé Keciha, a jméno třetí Kerenhappuch.

15. Aniž se nacházely ženy [tak] krásné, jako dcery Jobovy, ve vší té krajině; kterýmž dal otec jejich dědictví mezi bratřími jejich.

16. Byl pak živ Job potom sto [a] čtyřidceti let, a viděl syny své, a syny synů svých, [až do] čtvrtého pokolení.

17. I umřel Job, stár jsa a pln dnů.

[First]-[Back]-[Next]-[End]-[List]-[Home]

stesticko@oslikuv.net
2002