BIBLE KRALICKÁ (1613)
NOVÝ ZÁKON

Kniha Skutků : 16.kapitola [First]-[Back]-[Next]-[End]-[List]-[Home]

1. Přišel pak do Derben a do Lystry, aj, učedlník jeden tu byl, jménem Timoteus, syn nějaké ženy Židovky věřící, ale otce měl Řeka.

2. Tomu svědectví vydávali bratří ti, kteříž byli v Lystře a v Ikonii.

3. Toho sobě oblíbil Pavel, aby s ním šel. I pojav ho, obřezal jej, pro Židy, kteříž byli v těch místech; nebo věděli všickni, že otec jeho byl Řek.

4. A když chodili po městech, vydávali jim k ostříhání ustanovení zřízená od apoštolů a od starších, kteříž byli v Jeruzalémě.

5. A tak církve utvrzovaly se u víře, a rozmáhaly se v počtu na každý den.

6. A prošedše Frygii i Galatskou krajinu, když jim zabráněno od Ducha svatého, aby nemluvili slova v Azii,

7. Přišedše do Myzie, pokoušeli se jíti do Bitynie. Ale nedal jim Duch.

8. Tedy pominuvše Myzii, šli do Troady.

9. I ukázalo se Pavlovi v noci vidění. Muž nějaký Macedonský stál, prose ho a řka: Přijda do Macedonie, pomoz nám.

10. A jakž to vidění viděl, i hned jsme usilovali o to, abychom šli do Macedonie, tím ujištěni jsouce, že nás povolal Pán, abychom jim kázali evangelium.

11. Protož pustivše se od Troady, přímým během připlavili jsme se do Samotracie, a nazejtří do Neapolis,

12. A odtud do Filippis, kteréž jest první město krajiny Macedonské, obyvateli cizími osazené. I zůstali jsme v tom městě za několik dní.

13. V den pak sobotní vyšli jsme ven za město k řece, kdež býval obyčej modliti se. A usadivše se, mluvili jsme ženám, kteréž se [tu] byly sešly.

14. Jedna pak žena, jménem Lydia, kteráž šarlaty prodávala v městě Tyatirských, bohabojící, poslouchala. Jejíž srdce otevřel Pán, aby to pilně rozsuzovala, co se od Pavla pravilo.

15. A když pokřtěna byla i dům její, prosila, řkuci: Poněvadž jste mne soudili věrnou Pánu býti, vejdouce, v domě mém pobuďte. I přinutila nás.

16. I stalo se, když jsme šli k modlitbě, že děvečka nějaká, mající ducha věštího, potkala se s námi, kteráž veliký užitek přinášela pánům svým budoucích věcí předpovídáním.

17. Ta šedši za Pavlem a za námi, volala, řkuci: Tito lidé jsou služebníci Boha nejvyššího, kteříž zvěstují nám cestu spasení.

18. A to činívala za mnoho dní. Pavel pak těžce to nesa, a obrátiv se, řekl duchu tomu: Přikazuji tobě ve jménu Ježíše Krista, abys vyšel z ní. I vyšel hned té chvíle.

19. A viděvše páni její, že odešla naděje zisku jejich, chytivše Pavla a Sílu, vedli je na rynk před úřad.

20. A postavivše je před úředníky, řekli: Tito lidé bouří město naše, jsouce Židé,

21. A zvěstují obyčeje, kterýchž nám nesluší přijíti ani zachovávati, poněvadž jsme Římané.

22. I povstala obec proti nim. A úředníci, roztrhše sukně jejich, kázali je metlami mrskati.

23. A množství ran jim davše, vsadili do žaláře, přikázavše strážnému žaláře, aby jich pilně ostříhal.

24. Tedy on takové maje přikázaní, vsadil je do nejhlubšího žaláře, a nohy jejich sevřel kladou.

25. O půlnoci pak Pavel a Sílas modléce se, zpívali písničky o Bohu, tak že je slyšeli vězňové.

26. A v tom pojednou země třesení stalo se veliké, až se pohnuli gruntové žaláře, a hned se všecky dvéře otevřely, a všech okovové spadli.

27. A procítiv strážný žaláře, a viděv dvéře žaláře otevřené, vytrhl meč, aby se zabil, domnívaje se, že vězňové utekli.

28. I zkřikl Pavel hlasem velikým, řka: Nečiň sobě nic zlého, však jsme teď všickni.

29. A požádav světla, vběhl k nim, a třesa se, padl u Pavla a Síly.

30. I vyved je ven, řekl: Páni, co já mám činiti, abych spasen byl?

31. A oni řekli: Věř v Pána Ježíše Krista, a budeš spasen ty i dům tvůj.

32. I mluvili jemu slovo Páně, i všechněm, kteříž byli v domě jeho.

33. A pojav je v tu hodinu v noci, umyl [jim] rány. I pokřtěn jest hned on i všickni domácí jeho.

34. A když je uvedl do domu svého, připravil stůl, a veselil se, že se vším domem svým uvěřil Bohu.

35. A když bylo ve dne, poslali úředníci služebníky, řkouce: Vypusť ty lidi.

36. I oznámil strážný žaláře slova ta Pavlovi: Že poslali úředníci, abyste byli propuštěni. Protož nyní vyjdouce, jdětež v pokoji.

37. Ale Pavel řekl jim: Zmrskavše nás zjevně a bez vyslyšení, lidi Římany, vsázeli do žaláře, a nyní nás chtějí tajně vyhnati? Nikoli, ale nechať sami přijdou, a vyvedou nás.

38. Tedy pověděli úředníkům služebníci slova ta. I báli se, uslyšavše, že by Římané byli.

39. A přišedše, prosili jich; a vyvedše je, žádali jich, aby šli z města.

40. I vyšedše z žaláře, vešli k Lydii, a uzřevše bratří, potěšili jich, a odešli.

[First]-[Back]-[Next]-[End]-[List]-[Home]

stesticko@oslikuv.net
2002