BIBLE KRALICKÁ (1613)
STARÝ ZÁKON

Kniha Izaiáše : 26.kapitola [First]-[Back]-[Next]-[End]-[List]-[Home]

1. V ten den zpívána bude píseň tato v zemi Judské: Město máme pevné, [sám Bůh] spasením obdařil zdi a valy [jeho.]

2. Otevřete brány, ať vejde národ spravedlivý, ostříhající všeliké pravdy.

3. Člověka spoléhajícího [na tě] ostříháš v pokoji; v pokoji, nebo v tebe doufá.

4. Doufejtež v Hospodina až na věky; nebo v Hospodinu, v Hospodinu [jest] skála věčná.

5. Ale obyvatele vysokých míst snižuje, města vyvýšeného ponižuje, ponižuje ho až k zemi, sráží je až do prachu.

6. Pošlapává je noha, nohy chudého, krokové nuzných.

7. Cesta spravedlivého jest upřímá; stezku spravedlivého vyrovnáváš.

8. Také na cestě soudů tvých, Hospodine, očekáváme na tě; ke jménu tvému a k rozpomínání se na tě [patří] žádost duše.

9. Duše má touží po tobě v noci, nýbrž i duchem svým ve mně ráno tě hledám. Nebo když soudové tvoji dějí se na zemi, obyvatelé okršlku zemského učí se spravedlnosti.

10. Když se milost činí bezbožnému, neučí se spravedlnosti; v zemi pravosti neprávě činí, a nehledí na důstojnost Hospodinovu.

11. Hospodine, ačkoli vyvýšena jest ruka tvá, však toho nevidí. Uzříť a zahanbeni budou, závidíce lidu [tvému;] nadto i ohněm ty nepřátely své sehltíš.

12. Nám, Hospodine, způsobíš pokoj; nebo i všecko, cožkoli se dálo při nás, dělal jsi pro [dobré] naše.

13. Hospodine, Bože náš, panovaliť jsou nad námi páni jiní než ty, ([my však] toliko v tebe [doufajíce,] rozpomínali jsme se na jméno tvé).

14. [Ale již] zemřevše, neoživouť, mrtví jsouc, nevstanouť, proto že jsi je navštívil, a vyplénil, i zahladil všecku památku jejich.

15. Rozmnožil jsi národ, ó Hospodine, rozmnožil jsi národ, [a] oslaven jsi, [ač jsi jej] byl vzdálil do všech končin země.

16. Hospodine, v úzkosti hledali tebe, vylévali prosby, když jsi je trestával.

17. Jako těhotná, blížíc se ku porodu, svírá se, křičí v bolestech svých, tak jsme byli před tváří tvou, Hospodine.

18. Počali jsme, svírali jsme se, jako bychom rodili vítr: [však] jsme žádného vysvobození nezpůsobili zemi, aniž padli obyvatelé okršlku zemského.

19. Oživouť mrtví tvoji, těla mrtvá má vstanou. Prociťte a prozpěvujte, obyvatelé prachu. Nebo rosa tvá [jako] rosa [na] bylinách, ale bezbožné k zemi zporážíš.

20. Ej lide můj, vejdi do pokojů svých, a zavři dvéře své za sebou; schovej se na maličkou chvilku, dokudž nepřejde hněv.

21. Nebo aj, Hospodin béře se z místa svého, aby navštívil nepravost na obyvatelích země, a odkryje země zbité své, a nebude přikrývati více zmordovaných svých.

[First]-[Back]-[Next]-[End]-[List]-[Home]

stesticko@oslikuv.net
2002