BIBLE KRALICKÁ (1613)
NOVÝ ZÁKON

Kniha Lukášova : 15.kapitola [First]-[Back]-[Next]-[End]-[List]-[Home]

1. Přibližovali se pak k němu všickni publikáni a hříšníci, aby ho slyšeli.

2. I reptali farizeové a zákonníci, řkouce: Tento hříšníky přijímá, a jí s nimi.

3. I pověděl jim podobenství toto, řka:

4. Kdyby někdo z vás měl sto ovec, a ztratil by jednu z nich, zdaliž by nenechal devadesáti devíti na poušti, a nešel k té, kteráž zahynula, až by i nalezl ji?

5. A nalezna, vložil by na ramena svá s radostí.

6. A přijda domů, svolal by přátely a sousedy, řka jim: Spolu radujte se se mnou, nebo jsem nalezl ovci svou, kteráž byla zahynula.

7. Pravímť vám, že tak jest radost v nebi nad jedním hříšníkem pokání činícím [větší,] než nad devadesáti devíti spravedlivými, kteříž nepotřebují pokání.

8. Aneb žena některá mající grošů deset, ztratila-li by jeden groš, zdaliž nezažže svíce, a nemete domu, a nehledá pilně, dokudž nenalezne?

9. A když nalezne, svolá přítelkyně a sousedy, řkuci: Spolu radujte se se mnou, nebo jsem nalezla groš, kterýž jsem byla ztratila.

10. Takť, pravím vám, že jest radost před anděly Božími nad jedním hříšníkem pokání činícím.

11. Řekl také: Člověk jeden měl dva syny.

12. Z nichž mladší řekl otci: Otče, dej mi díl statku, kterýž mně náleží. I rozdělil jim statek.

13. A po nemnohých dnech, shromáždiv všecko mladší ten syn, odšel do daleké krajiny, a tam rozmrhal statek svůj, byv prostopašně živ.

14. A když všecko utratil, stal se hlad veliký v krajině té, a on počal nouzi trpěti.

15. I všed, přídržel se jednoho měštěnína krajiny té; a on jej poslal na pole své, aby pásl vepře.

16. I žádal nasytiti břicho své mlátem, kteréž svině jedly, ale žádný nedával jemu.

17. Přišed pak sám k sobě, řekl: Jak mnozí nájemníci u otce mého hojnost mají chleba, a já hladem mru!

18. Vstana, půjdu k otci svému, a dím jemu: Otče, zhřešil jsem proti nebi a před tebou,

19. Aniž jsem hoden více slouti synem tvým. Učiň mne jako jednoho z nájemníků svých.

20. I vstav, šel k otci svému. A když ještě opodál byl, uzřel jej otec jeho, a milosrdenstvím byv hnut, přiběh, padl na šíji jeho, a políbil ho.

21. I řekl jemu syn: Otče, zhřešil jsem proti nebi a před tebou, aniž jsem hoden více slouti synem tvým.

22. I řekl otec služebníkům svým: Přineste to roucho první, a oblecte jej, a dejte prsten na ruku jeho a obuv na nohy.

23. A přivedouce to tele tučné, zabíte, a hodujíce, buďme veseli.

24. Nebo tento syn můj byl umřel, a zase ožil; byl zahynul, a nalezen jest. I počali veseli býti.

25. Byl pak syn jeho starší na poli. A jda, když se přibližoval k domu, uslyšel zpívání a hluk veselících se.

26. I povolav jednoho z služebníků, otázal se, co by to bylo.

27. A on řekl jemu: Bratr tvůj přišel, i zabil otec tvůj tučné tele, že ho zdravého přijal.

28. I rozhněval se, a nechtěl vjíti. Otec pak jeho vyšed, prosil ho.

29. A on odpověděv, řekl otci: Aj, tolik let sloužím tobě, a nikdy jsem přikázaní tvého nepřestoupil, a však nikdy jsi mi nedal kozelce, abych s přátely svými vesel pobyl.

30. Ale když syn tvůj tento, kterýž prožral statek tvůj s nevěstkami, přišel, zabils jemu to tele tučné.

31. A on řekl jemu: Synu, ty vždycky se mnou jsi, a všecky věci mé jsou tvé.

32. Ale veseliti a radovati se náleželo. Nebo bratr tvůj tento byl umřel, a zase ožil; zahynul byl, a nalezen jest.

[First]-[Back]-[Next]-[End]-[List]-[Home]

stesticko@oslikuv.net
2002