BIBLE KRALICKÁ (1613)
STARÝ ZÁKON

Kniha Job : 39.kapitola [First]-[Back]-[Next]-[End]-[List]-[Home]

1. Víš-li, kterého času rodí kamsíkové, [a] laň ku porodu pracující spatřil-lis?

2. Máš-li v počtu měsíce, [kteréž] vyplňují? Znáš-li, pravím, čas porodu jejich?

3. [Jak] se kladou, plod svůj utiskají, a s bolestí ho pozbývají?

4. [Jak] se zmocňují mladí jejich, [i] odchovávají picí [polní,] a vycházejíce, nenavracují se k nim?

5. Kdo propustil zvěř, [aby byla] svobodná? A řemení divokého osla kdo rozvázal?

6. Jemuž jsem dal pustinu [místo] domu jeho, a [místo] příbytku jeho zemi slatinnou.

7. Posmívá se hluku městskému, a na křikání toho, kdož by jej honil, nic nedbá.

8. To, což nachází v horách, jest pastva jeho; nebo toliko zeliny hledá.

9. Svolí-liž jednorožec, aby tobě sloužil, a u jeslí tvých aby nocoval?

10. Připřáhneš-liž provazem jednorožce k orání? Bude-liž vláčeti brázdy za tebou?

11. Zdaž se na něj ubezpečíš, proto že jest veliká síla jeho, a poručíš jemu svou práci?

12. Zdaž se jemu dověříš, že sveze semeno tvé, a [na] humno tvé shromáždí?

13. [Ty-lis dal] pávům křídlo pěkné, aneb péro čápu neb pstrosu?

14. A že opouští na zemi vejce svá, ačkoli je v prachu osedí,

15. Nic nemysle, že by je noha potlačiti, aneb zvěř polní pošlapati mohla?

16. Tak se zatvrzuje k mladým svým, jako by jich neměl; jako by neužitečná [byla] práce jeho, [tak jest] bez starosti.

17. Nebo nedal jemu Bůh moudrosti, aniž mu udělil rozumnosti.

18. Časem svým zhůru se vznášeje, posmívá se koni i jezdci jeho.

19. Zdaž ty dáti můžeš koni sílu? Ty-li ozdobíš šíji jeho řehtáním?

20. Zdali jej zastrašíš jako kobylku? [Anobrž] frkání chřípí jeho strašlivé [jest.]

21. Kopá důl, a pléše v síle [své,] vycházeje vstříc i zbroji.

22. Směje se strachu, aniž se leká, aniž ustupuje zpátkem před ostrostí meče,

23. [Ač i] toul na něm chřestí, [a] blyští se dřevce a kopí.

24. S hřmotem a [s] hněvem kopá zemi, aniž [pokojně] stojí k zvuku trouby.

25. [Anobrž] k zvuku trouby řehce, a zdaleka cítí boj, hluk knížat a prokřikování.

26. Zdali podlé rozumu tvého létá jestřáb, roztahuje křídla svá na poledne?

27. Zdali k rozkazu tvému zhůru se vznáší orlice, a vysoko se hnízdí?

28. Na skále přebývá, přebývá na špičaté skále jako na hradě,

29. Odkudž hledá pokrmu, [kterýž] z daleka očima svýma spatřuje.

30. Ano i mladí její střebí krev, a kde těla mrtvá, tu [i ona] jest.

[First]-[Back]-[Next]-[End]-[List]-[Home]

stesticko@oslikuv.net
2002