BIBLE KRALICKÁ (1613)
STARÝ ZÁKON

Kniha Genesis : 42.kapitola [First]-[Back]-[Next]-[End]-[List]-[Home]

1. Vida pak Jákob, že by potrava byla v Egyptě, řekl synům svým: Co hledíte jeden na druhého?

2. I mluvil [jim]: Aj, slyšel jsem, že mají potravu v Egyptě; jděte tam, a kupte nám odtud, abychom živi byli a nezemřeli.

3. Tedy šlo deset bratrů Jozefových, aby nakoupili obilí v Egyptě.

4. Ale Beniamina, bratra Jozefova, neposlal Jákob s bratřími jeho, nebo řekl: Aby se mu tam [něco] zlého nepřihodilo.

5. I šli synové Izraelovi spolu s jinými, aby kupovali; nebo byl hlad v zemi Kananejské.

6. Jozef pak byl nejvyšší správce v zemi té; on prodával obilí všemu lidu země. Tedy přišli bratří Jozefovi, a skláněli se před ním tváří až k zemi.

7. A uzřev Jozef bratří své, poznal je; a ukázal se k nim [jako] cizí, a tvrdě mluvil k nim, řka jim: Odkud jste přišli? I odpověděli: Z země Kananejské, abychom nakoupilipotrav.

8. Poznal, pravím, Jozef bratří své, ale oni nepoznali ho.

9. Tedy zpomenul Jozef na sny, kteréž měl o nich, a řekl jim: Špehéři jste, a přišli jste, abyste shlédli nepevná místa země.

10. Kteřížto odpověděli jemu: Nikoli, pane můj, ale služebníci tvoji přišli, aby nakoupili pokrmů.

11. Všickni my synové jednoho muže jsme, upřímí jsme; nikdyť jsou nebyli služebníci tvoji špehéři.

12. Jimž zase řekl: Není tak, ale přišli jste, abyste shlédli nepevná místa země.

13. Odpověděli oni: Dvanácte nás bratří služebníků tvých bylo, synů muže jednoho v zemi Kananejské; a aj, nejmladší s otcem naším nyní jest doma, a jednoho není.

14. I řekl jim Jozef: Toť jest, což jsem mluvil vám, když jsem řekl: Špehéři jste.

15. Touto věcí zkušeni budete: Živť jest Farao, že nevyjdete odsud, až přijde sem bratr váš mladší.

16. Vyšlete z sebe jednoho, ať vezma, [přivede] bratra vašeho; vy pak u vězení zůstaňte, a zkušena budou vaše slova, pravdu-li jste mluvili. Pakli nic, živť jest Farao, že jste špehéři.

17. Tedy dal je všecky spolu do vězení za tři dni.

18. Třetího pak dne řekl jim Jozef: Toto učiňte, abyste živi byli; [neboť] já se bojím Boha.

19. Jste-li šlechetní [muži], jeden bratr váš ať jest ukován v žaláři, v němž jste byli; vy pak jděte, a odneste obilí [k zapuzení] hladu domů vašich.

20. Bratra pak svého mladšího přivedete ke mně; a pravdomluvná prokázána budou vaše slova, a nezemřete. Tedy učinili tak.

21. I mluvil jeden k druhému: Jistě provinili jsme proti bratru svému. Nebo viděli jsme ssoužení duše jeho, když nás pokorně prosil, a nevyslyšeli jsme [ho]; protož přišlo na nás ssoužení toto.

22. Odpověděl pak jim Ruben, řka: Zdaliž jsem [tehdy] vám nepravil těmito slovy: Nehřešte proti pacholeti. Ale neposlechli jste; pročež také krve jeho, hle, vyhledává se.

23. A nevěděli oni, že by rozuměl Jozef; nebo skrze tlumače mluvil jim.

24. A odvrátiv se od nich, plakal. Potom navrátiv se k nim, mluvil s nimi, a vzav Simeona z nich, svázal ho před očima jejich.

25. Přikázal pak Jozef, aby naplněni byli pytlové jejich obilím, a navráceny peníze jejich jednomu každému do pytle jeho, a [aby] dána jim byla potrava na cestu. I stalo se tak.

26. A vloživše obilí svá na osly své, odešli odtud.

27. A rozvázav jeden [z nich] pytel svůj, aby dal obrok oslu svému v hospodě, uzřel peníze své, kteréž byly na vrchu v pytli jeho.

28. I řekl bratřím svým: Navráceny jsou mi peníze mé, a aj, jsou v pytli mém. Tedy užasli se, a předěšeni jsouce, mluvili jeden k druhému: Což nám to učinil Bůh?

29. Navrátivše se pak k Jákobovi otci svému do země Kananejské, vypravovali jemu všecko, co se jim přihodilo, pravíce:

30. Muž ten, pán země, mluvil k nám tvrdě, a dal nás [do vězení], jako špehéře země.

31. A řekli jsme jemu: Upřímí jsme, nikdy jsme nebyli špehéři.

32. Dvanácte bylo nás bratří, synů otce našeho, z nichž jednoho není, a mladší nyní jest s otcem naším v zemi Kananejské.

33. I řekl nám muž ten, pán země té: Po tomto poznám, že upřímí jste: Bratra vašeho jednoho zanechte u mne, a [obilí k zapuzení] hladu od domů vašich vezmouce, odejděte.

34. A přiveďte bratra svého mladšího ke mně, abych poznal, že nejste špehéři, ale upřímí; [tehdy] bratra vašeho vrátím vám, a budete moci v zemi této obchod vésti.

35. I stalo se, že, když vyprazdňovali pytle své, a aj, jeden každý měl uzlík peněz svých v pytli svém. Vidouce pak oni i otec jejich uzlíky peněz svých, báli se.

36. I řekl jim Jákob otec jejich: Mne jste zbavili synů: Jozefa není, Simeona nemám, a Beniamina vezmete. Na mneť jsou se tyto všecky věci svalily.

37. Tedy řekl Ruben otci svému těmito slovy: Dva syny mé zabí, jestliže ho nepřivedu zase k tobě; poruč ho v ruce mé, a já zase přivedu ho k tobě.

38. I řekl: Nesstoupíť syn můj s vámi. Nebo bratr jeho umřel, a on sám pozůstal; a přihodilo-li by se mu co zlého na té cestě, kterouž půjdete, uvedli byste šediny mé s bolestí do hrobu.

[First]-[Back]-[Next]-[End]-[List]-[Home]

stesticko@oslikuv.net
2002