BIBLE KRALICKÁ (1613)
NOVÝ ZÁKON

Kniha Matoušova : 22.kapitola [First]-[Back]-[Next]-[End]-[List]-[Home]

1. I odpovídaje Ježíš, mluvil jim opět v podobenstvích, řka:

2. Podobno jest království nebeské člověku králi, kterýž učinil svadbu synu svému.

3. I poslal služebníky své, aby povolali pozvaných na svadbu, ale nechtěli přijíti.

4. Opět poslal jiné služebníky, řka: Povězte pozvaným: Aj, oběd svůj připravil jsem, volové moji a krmný dobytek zbit jest, a všecko hotovo. Poďtež na svadbu.

5. Ale oni nedbavše, odešli, jiný do vsi své, a jiný po kupectví svém.

6. Jiní pak zjímavše služebníky jeho, a posměch [jim] učinivše, zmordovali.

7. A uslyšav to král, rozhněval se; a poslav vojska svá, zhubil vražedlníky ty, a město jejich zapálil.

8. Tedy řekl služebníkům svým: Svadba zajisté hotova jest, ale ti, kteříž pozváni byli, nebyli hodni.

9. Protož jděte na rozcestí, a kteréžkoli naleznete, zovtež na svadbu.

10. I vyšedše služebníci ti na cesty, shromáždili všecky, kteréžkoli nalezli, zlé i dobré. A naplněna jest svadba hodovníky.

11. Tehdy všed král, aby pohleděl na hodovníky, uzřel tam člověka neoděného rouchem svadebním.

12. I řekl jemu: Příteli, kteraks ty sem všel, nemaje roucha svadebního? A on oněměl.

13. Tedy řekl král služebníkům: Svížíce nohy jeho i ruce, vezměte ho, a uvrztež jej do temností těch zevnitřních. Tamť bude pláč a škřipení zubů.

14. Nebo mnoho jest povolaných, ale málo vyvolených.

15. Tehdy odšedše farizeové, radili se, jak by polapili jej v řeči.

16. I poslali k němu učedlníky své s Herodiány, řkouce: Mistře, víme, že pravdomluvný jsi, a cestě Boží v pravdě učíš, a nedbáš na žádného; nebo nepatříš na osobu lidskou.

17. Protož pověz nám, co se tobě zdá: Sluší-li daň dáti císaři, čili nic?

18. Znaje pak Ježíš zlost jejich, řekl: Co mne pokoušíte, pokrytci?

19. Ukažte mi peníz daně. A oni podali mu peníze.

20. I řekl jim: Čí jest tento obraz a nápis?

21. Řekli mu: Císařův. Tedy dí jim: Dávejtež tedy, co jest císařova, císaři, a co Božího, Bohu.

22. [To] uslyšavše, divili se, a opustivše jej, odešli.

23. V ten den přišli k němu saduceové, kteříž praví, že není [z mrtvých] vstání. I otázali se ho,

24. Řkouce: Mistře, Mojžíš pověděl: Umřel-li by kdo, nemaje dětí, aby bratr jeho právem švagrovství pojal ženu jeho, a vzbudil símě bratru svému.

25. I bylo u nás sedm bratrů. První pojav ženu, umřel, a nemaje semene, zůstavil ženu svou bratru svému.

26. Takž podobně i druhý, i třetí, až do sedmého.

27. Nejposléze pak po všech umřela i žena.

28. Protož při vzkříšení kterého z těch sedmi bude žena? Nebo všickni ji měli.

29. I odpověděv Ježíš, řekl jim: Bloudíte, neznajíce písem ani moci Boží.

30. Však při vzkříšení nebudou se ani ženiti ani vdávati, ale budou jako andělé Boží v nebi.

31. O vzkříšení pak mrtvých zdaliž jste nečtli, co jest vám povědíno od Boha, kterýž dí:

32. Já jsem Bůh Abrahamův, a Bůh Izákův, a Bůh Jákobův? Bůhť není Bůh mrtvých, ale živých.

33. A slyševše to zástupové, divili se učení jeho.

34. Farizeové pak uslyšavše, že by k mlčení přivedl saducejské, sešli se v jedno.

35. I otázal se jeden z nich zákonník, pokoušeje ho, a řka:

36. Mistře, které jest přikázaní veliké v zákoně?

37. I řekl mu Ježíš: Milovati budeš Pána Boha svého z celého srdce svého, a ze vší duše své, a ze vší mysli své.

38. To jest přední a veliké přikázaní.

39. Druhé pak jest podobné tomu: Milovati budeš bližního svého jako sebe samého.

40. Na těch dvou přikázaních všecken zákon záleží i proroci.

41. A když se sešli farizeové, otázal se jich Ježíš,

42. Řka: Co se vám zdá o Kristu? Čí jest syn? Řkou jemu: Davidův.

43. Dí jim: Kterakž pak David v Duchu nazývá ho Pánem, řka:

44. Řekl Pán Pánu mému: Seď na pravici mé, dokudž nepoložím nepřátel tvých za podnože noh tvých?

45. Poněvadž tedy David Pánem ho nazývá, i kterakž syn jeho jest?

46. A nižádný nemohl jemu odpovědíti slova, aniž směl kdo více od toho dne jeho se tázati.

[First]-[Back]-[Next]-[End]-[List]-[Home]

stesticko@oslikuv.net
2002