BIBLE KRALICKÁ (1613)
STARÝ ZÁKON

Kniha Izaiáše : 63.kapitola [First]-[Back]-[Next]-[End]-[List]-[Home]

1. Kdož jest to, ješto se béře z Edom, v ubroceném rouše z Bozra, ten ozdobený rouchem svým, kráčeje u velikosti síly své? Jáť jsem, kterýž mluvím spravedlivě, dostatečný k vysvobození.

2. Proč jest červené roucho tvé, a oděv tvůj jako toho, kterýž tlačí v presu?

3. Pres jsem tlačil sám, aniž kdo z lidí byl se mnou. Tlačil jsem nepřátely v hněvě svém, a pošlapal jsem je v prchlivosti své, až stříkala [krev] i nejsilnějších jejich na roucho mé, a tak všecken oděv svůj zkálel jsem.

4. Den zajisté pomsty v srdci mém, a léto, v němž mají vykoupeni býti moji, přišlo.

5. Když jsem pak viděl, že není žádného spomocníka, až jsem se užasl, že žádného nebylo, kdo by podpíral. A protož mi vysvobození způsobilo rámě mé, a prchlivost má, ta mne podepřela.

6. I pošlapal jsem národy v hněvě svém, a opojil jsem je prchlivostí svou, a porazil jsem na zem nejsilnější reky jejich.

7. Milosrdenství Hospodinova připomínati budu, a chvály Hospodinovy ze všeho, což učinil nám Hospodin, i množství dobroty, kteréž dokazoval k domu Izraelskému z veliké lítosti své, a z velikého milosrdenství svého.

8. Nebo řekl: Vždyť jsou lidem mým, jsou synové, neučiníť mi nevěrně. A protož byl jejich spasitelem.

9. Ve všelikém ssoužení jejich [i] on měl ssoužení, a anděl přístojící jemu vysvobozval je. Z milování svého a z lítosti své on sám vykoupil je, a pěstoval je, i nosil je po všecky dny věků.

10. Ale oni zpurní byli, a zarmucovali Ducha svatého jeho; pročež obrátil se jim v nepřítele, a sám bojoval proti nim.

11. I rozpomínal se lid jeho na dny starodávní, [i] na Mojžíše: Kdež jest ten, kterýž je vyvedl z moře s pastýřem stáda svého? Kde jest ten, kterýž položil u prostřed něho Ducha svatého svého?

12. Kterýž [je] vedl ramenem velebnosti své po pravici Mojžíšově, kterýž rozdělil vody před nimi, aby sobě způsobil jméno věčné,

13. Kterýž je provedl skrze hlubiny jako koně po poušti, ani se nepoklesli.

14. Jako [když] hovádko do údolí sstupuje, [tak] Duch Hospodinův poznenáhlu vedl z nich každého. Tak jsi vedl lid svůj, abys sobě způsobil jméno slavné.

15. Popatřiž s nebe, a pohleď z příbytku svatosti své a okrasy své. Kdež jest horlivost tvá a veliká síla tvá? [Kde] množství milosrdenství tvých a slitování tvých? Mně-liž se zadržovati budou?

16. Ty jsi zajisté otec náš; nebo Abraham nic neví [o] nás, a Izrael nezná nás. Ty jsi, Hospodine, otec náš, vykupitel náš, [toť jest] od věčnosti jméno tvé.

17. Pročež jsi nám dal zblouditi, Hospodine, od cest svých, zatvrdil jsi srdce naše, abychom se nebáli tebe? Navratiž se zase pro služebníky své, pokolení dědictví svého.

18. Nejšpatnější vládne lidem svatosti tvé, nepřátelé naši pošlapali svatyni tvou.

19. My tvoji jsme od věků; nad nimi jsi nikdy nepanoval, aniž nad nimi jméno tvé vzýváno jest.

[First]-[Back]-[Next]-[End]-[List]-[Home]

stesticko@oslikuv.net
2002