BIBLE KRALICKÁ (1613)
STARÝ ZÁKON

Kniha Kazatele : 8.kapitola [First]-[Back]-[Next]-[End]-[List]-[Home]

1. (7:30) Kdo se může vrovnati moudrému, a kdo může vykládati [všelikou] věc? (8:1) Moudrost člověka osvěcuje oblíčej jeho, a nestydatost tváři jeho proměňuje.

2. Jáť [radím:] Výpovědi královské ostříhej, a však podlé přísahy Boží.

3. Nepospíchej odjíti od tváři jeho, aniž trvej v zpouře; nebo cožť by koli chtěl, učinil by.

4. Nebo kde slovo královské, tu i moc jeho, a kdo dí jemu: Co děláš?

5. Kdo ostříhá přikázaní, nezví o ničem zlém. I čas i příčiny zná srdce moudrého.

6. Nebo všeliké předsevzetí má čas a příčiny. Ale [i to] neštěstí veliké člověka se přídrží,

7. Že neví, co budoucího jest. Nebo jak se stane, kdo mu oznámí?

8. Není člověka, kterýž by moci měl nad životem, aby zadržel duši, aniž má moc nade dnem smrti; nemá ani braně v tom boji, aniž vysvobodí bezbožnost bezbožného.

9. Ve všem tom viděl jsem, přiloživ mysl svou ke všemu tomu, co se děje pod sluncem, [že] časem panuje člověk nad člověkem k jeho zlému.

10. A tehdáž viděl jsem bezbožné pohřbené, že se zase navrátili, ale [kteříž] z místa svatého odešli, v zapomenutí dáni jsou v městě tom, v kterémž dobře činili. I to také jest marnost.

11. Nebo že ne i hned ortel dochází pro skutek zlý, protož vroucí jest k tomu srdce synů lidských, aby činili zlé věci.

12. [A] ačkoli hříšník činí zle na stokrát, a vždy se mu odkládá, já však vím, že dobře bude bojícím se Boha, kteříž se bojí oblíčeje jeho.

13. S bezbožným pak nedobře se díti bude, aniž se prodlí dnové jeho; [minou] jako stín, proto že jest bez bázně před oblíčejem Božím.

14. Jest marnost, kteráž se děje na zemi: Že bývají spravedliví, jimž se však vede, jako by [činili] skutky bezbožných; zase bývají bezbožní, kterýmž se však vede, jako by [činili] skutky spravedlivých. [Protož] jsem řekl: I to také jest marnost.

15. A tak chválil jsem veselí, proto že nic nemá lepšího člověk pod sluncem, jediné aby jedl a pil, a veselil se, a že to pozůstává jemu z práce jeho ve dnech života jeho, kteréž dal jemu Bůh pod sluncem.

16. A ač jsem se vydal srdcem svým na to, abych moudrost vystihnouti mohl, a vyrozuměti bídě, kteráž bývá na zemi, pro kterouž ani ve dne ani v noci nespí,

17. A však viděl jsem při každém skutku Božím, že nemůže člověk vystihnouti skutku dějícího se pod sluncem. O čež pracuje člověk, vyhledati chtěje, ale nenalézá; nýbrž byť i myslil moudrý, že [se] doví, nebude moci [nic] najíti.

[First]-[Back]-[Next]-[End]-[List]-[Home]

stesticko@oslikuv.net
2002