BIBLE KRALICKÁ (1613)
STARÝ ZÁKON

Kniha Job : 9.kapitola [First]-[Back]-[Next]-[End]-[List]-[Home]

1. Odpověděv pak Job, řekl:

2. I ovšem vím, žeť tak jest; nebo jak by mohl člověk spravedliv býti před Bohem silným?

3. A chtěl-li by se hádati s ním, nemohl by jemu odpovědíti [ani na] jedno z tisíce [slov.]

4. Moudrého jest srdce a silný v moci. Kdo zatvrdiv se proti němu, pokoje užil?

5. On přenáší hory, než kdo shlédne, a podvrací je v prchlivosti své.

6. On pohybuje zemí z místa jejího, tak že se třesou sloupové její.

7. On když zapovídá slunci, nevychází, a hvězdy zapečeťuje.

8. On roztahuje nebe sám, a šlapá po vlnách mořských.

9. On učinil Arktura, Oriona, Kuřátka a [hvězdy] skryté na poledne.

10. On činí věci veliké, a to nevystižitelné a divné, jimž není počtu.

11. Ano jde-li mimo mne, tedy nevidím; ovšem když pomíjí, neznamenám ho.

12. Tolikéž jestliže co uchvátí, kdo mu to rozkáže navrátiti? Kdo dí jemu: Co činíš?

13. Nezdržel-li by Bůh hněvu svého, klesli by před ním spolu spuntovaní, [jakkoli] mocní.

14. Jakž bych já tedy jemu odpovídati, a jaká slova svá proti němu vyhledati mohl?

15. Kterémuž, bych i spravedliv byl, nebudu odpovídati, [ale] před soudcím svým pokořiti se budu.

16. [Ač] bych pak i volal, a on mi se ozval, neuvěřím, aby vyslyšel hlas můj,

17. Poněvadž vichřicí setřel mne, rozmnožil rány mé bez příčiny.

18. Aniž mi dá oddechnouti, ale sytí mne hořkostmi.

19. Obrátil-li bych se k moci, aj, onť jest nejsilnější; pakli k soudu, kdo mi rok složí?

20. Jestliže se za spravedlivého stavěti budu, ústa má potupí mne; [pakli] za upřímého, převráceného mne býti ukáží.

21. Jsem-li upřímý, nebudu věděti toho; nenáviděti budu života svého.

22. Jediná jest věc, pročež jsem to mluvil, [že] upřímého jako bezbožného on zahlazuje.

23. Jestliže bičem náhle usmrcuje, zkušování nevinných se posmívá;

24. Země dána bývá v ruku bezbožného, tvář soudců jejich zakrývá: jestliže ne on, kdož jiný jest?

25. Dnové pak moji rychlejší byli nežli posel; utekli, aniž viděli dobrých věcí.

26. Pominuli jako prudké lodí, jako orlice letící na pastvu.

27. Dím-li: Zapomenu se na své naříkání, zanechám horlení svého, a posilím se:

28. Lekám se všech bolestí svých, vida, že mne jich nezprostíš.

29. Jestli jsem bezbožný, pročež bych nadarmo pracoval?

30. [Ano] bych se i umyl vodou sněžnou, a očistil mýdlem ruce své,

31. Tedy v jámě pohřížíš mne, tak že se ode mne zprzní [i to] roucho mé.

32. Nebo [Bůh] není člověkem jako já, jemuž bych odpovídati mohl, a abychom vešli spolu v soud.

33. Aniž máme prostředníka mezi sebou, kterýž by rozhodl nás oba.

34. [Kdyby] odjal ode mne prut svůj, a strach jeho aby mne nekormoutil,

35. Tehdáž bych mluvil, a nebál bych se, poněvadž není [toho] tak při mně.

[First]-[Back]-[Next]-[End]-[List]-[Home]

stesticko@oslikuv.net
2002