BIBLE KRALICKÁ (1613)
STARÝ ZÁKON

Kniha Přísloví : 29.kapitola [First]-[Back]-[Next]-[End]-[List]-[Home]

1. Člověk, kterýž často kárán bývaje, zatvrzuje šíji, rychle potřín bude, tak že neprospěje žádné lékařství.

2. Když se množí spravedliví, veselí se lid; ale když panuje bezbožník, vzdychá lid.

3. Muž, kterýž miluje moudrost, obveseluje otce svého; ale kdož se přitovaryšuje k nevěstkám, mrhá statek.

4. Král soudem upevňuje zemi, muž pak, kterýž béře dary, boří ji.

5. Člověk, kterýž pochlebuje příteli svému, rozprostírá sít před nohama jeho.

6. Výstupek bezbožného jest jemu osídlem, spravedlivý pak prozpěvuje a veselí se.

7. Spravedlivý vyrozumívá při nuzných, [ale] bezbožník nemá [s to] rozumnosti ani umění.

8. Muži posměvači zavozují město, ale moudří odvracují hněv.

9. Muž moudrý, kterýž se nesnadní s mužem bláznivým, buď že se pohne, buď že se směje, nemá pokoje.

10. Vražedlníci v nenávisti mají upřímého, ale upřímí pečují o duši jeho.

11. Všecken duch svůj vypouští blázen, ale moudrý na potom zdržuje jej.

12. Pána toho, kterýž rád poslouchá slov lživých, všickni služebníci [jsou] bezbožní.

13. Chudý a dráč potkávají se, obou dvou [však] oči osvěcuje Hospodin.

14. Krále toho, kterýž soudí právě nuzné, trůn na věky bývá utvrzen.

15. Metla a kárání dává moudrost, ale dítě sobě volné k hanbě přivodí matku svou.

16. Když se rozmnožují bezbožní, rozmnožuje se převrácenost, a však spravedliví spatřují pád jejich.

17. Tresci syna svého, a přineseť odpočinutí, a způsobí rozkoš duši tvé.

18. Když nebývá vidění, rozptýlen bývá lid; kdož pak ostříhá zákona, blahoslavený jest.

19. Slovy nebývá napraven služebník; nebo rozuměje, však neodpoví.

20. Spatřil-li bys člověka, an jest kvapný v věcech svých, lepší jest naděje o bláznu, než o takovém.

21. Kdo rozkošně chová z dětinství služebníka svého, naposledy bude syn.

22. Člověk hněvivý vzbuzuje svár, a prchlivý mnoho hřeší.

23. Pýcha člověka snižuje jej, ale chudý duchem dosahuje slávy.

24. Kdo má spolek s zlodějem, v nenávisti má duši svou; zlořečení slyší, však neoznámí.

25. Strašlivý člověk klade [sobě] osídlo, ale kdo doufá v Hospodina, bývá povýšen.

26. Mnozí hledají tváři pánů, ješto od Hospodina [jest] soud jednoho každého.

27. Ohavností spravedlivým jest muž nepravý, ohavností pak bezbožnému, kdož upřímě kráčí.

[First]-[Back]-[Next]-[End]-[List]-[Home]

stesticko@oslikuv.net
2002