BIBLE KRALICKÁ (1613)
STARÝ ZÁKON

Kniha Numeri : 14.kapitola [First]-[Back]-[Next]-[End]-[List]-[Home]

1. Tehdy pozdvihše se všecko množství, křičeli, a plakal lid v tu noc.

2. A reptali proti Mojžíšovi i proti Aronovi všickni synové Izraelští, a řeklo k nim všecko množství: Ó bychom byli zemřeli v zemi Egyptské, aneb na této poušti, ó bychom byli zemřeli!

3. A proč Hospodin vede nás do země té, abychom padli od meče, ženy naše i dítky naše aby byly v loupež? Není-liž nám lépe navrátiti se zase do Egypta?

4. I řekli jeden druhému: Ustanovme sobě vůdci, a navraťme se do Egypta.

5. Tedy padli Mojžíš a Aron na tváři své přede vším množstvím shromáždění synů Izraelských.

6. Jozue pak, syn Nun, a Kálef, syn Jefonův, z těch, kteříž byli shlédli zemi, roztrhli roucha svá,

7. A mluvili ke všemu množství synů Izraelských, řkouce: Země, kterouž jsme prošli a vyšetřili, jest země velmi velice dobrá.

8. Bude-li Hospodin laskav na nás, uvedeť nás do země té, a dá ji nám, a to zemi takovou, kteráž oplývá mlékem a strdí.

9. Toliko nepozdvihujte se proti Hospodinu, ani se bojte lidu země té, nebo [jako] chléb náš jsou. Odešlatě od nich ochrana jejich, ale s námi jest Hospodin; nebojtež se jich.

10. Tedy mluvilo všecko množství, aby je kamením uházeli, ale sláva Hospodinova ukázala se nad stánkem úmluvy všechněm synům Izraelským.

11. I řekl Hospodin Mojžíšovi: I dokavadž popouzeti mne bude lid ten? A dokud nebudou mi věřiti pro tak mnohá znamení, kteráž jsem činil u prostřed nich?

12. Raním jej morem a rozženu jej, tebe pak učiním v národ veliký a silnější, nežli jest tento.

13. I řekl Mojžíš Hospodinu: Ale uslyšíť to Egyptští, z jejichž prostředku vyvedl jsi lid tento v síle své,

14. A řeknou s obyvateli země té: (nebo slyšeli, že jsi ty, ó Hospodine, byl u prostřed lidu tohoto, [a] že jsi okem v oko spatřován byl, ó Hospodine, a oblak tvůj stál nad nimi, a v sloupě oblakovém předcházel jsi je ve dne, a v sloupě ohnivém v noci),

15. Když tedy zmoříš lid ten, všecky až do jednoho, mluviti budou národové, kteříž slyšeli pověst o tobě, říkajíce:

16. Proto že nemohl Hospodin uvésti lidu toho do země, kterouž jim s přísahou zaslíbil, zmordoval je na poušti.

17. Nyní tedy, prosím, nechať jest zvelebena moc Páně, jakož jsi mluvil, řka:

18. Hospodin dlouhočekající a hojný v milosrdenství, odpouštějící nepravost a přestoupení, kterýž však z vinného nečiní nevinného, ale navštěvuje nepravost otců na synech do třetího i čtvrtého pokolení.

19. Odpusť, prosím, nepravost lidu tohoto podlé velikého milosrdenství svého, tak jako jsi odpouštěl lidu tomuto, [jakž vyšel] z Egypta až dosavad.

20. I řekl Hospodin: Odpustil jsem vedlé slova tvého.

21. A však živ jsem já, a sláva má naplňuje všecku zemi,

22. Že všickni ti, kteříž viděli slávu mou a znamení má, kteráž jsem činil v Egyptě a na poušti této, a [kteříž] pokoušeli mne již desetkát, aniž uposlechli hlasu mého,

23. Neuzří země té, kterouž jsem s přísahou zaslíbil otcům jejich, aniž jí kdo z těch, kteříž mne popouzeli, uhlédá.

24. Ale služebníka svého Kálefa, (nebo v něm byl jiný duch, a cele následoval mne), uvedu jej do země, do kteréž chodil, a símě jeho dědičně obdrží ji.

25. Ale [poněvadž] Amalechitský a Kananejský bydlí v tom údolí, obraťte se zase zítra, a beřte se na poušť cestou k moři Rudému.

26. Mluvil také Hospodin k Mojžíšovi a Aronovi, řka:

27. Až dokud [snášeti] budu množství toto zlé, kteréž repce proti mně? [Až dokud] reptání synů Izraelských, kteříž repcí proti mně, slyšeti budu?

28. Rci jim: Živ jsem já, praví Hospodin, žeť vám učiním tak, jakž jste mluvili v uši mé:

29. Na poušti této padnou mrtvá těla vaše, a všickni, kteříž jste sečteni, podlé všeho počtu vašeho od majících let dvadceti a výše, kteříž jste reptali proti mně,

30. Nevejdete, pravím, vy do země, o kteréž, zdvihna ruku svou, [přisáhl jsem,] že vás osadím v ní, jediné Kálef, syn Jefonův, a Jozue, syn Nun.

31. Ale dítky vaše malé, o nichž jste řekli, že v loupež budou, ty uvedu, aby užívali země té, kterouž jste vy pohrdli.

32. Těla pak vaše mrtvá padnou na poušti této.

33. A synové vaši budou tuláci na poušti této čtyřidceti let, a ponesou [pokutu] smilství vašeho, až do konce vyhynou těla vaše na poušti.

34. Podlé počtu dnů, v nichž jste procházeli zemi tu, [totiž] čtyřidceti dnů, jeden každý den za rok [počítaje,] ponesete nepravosti své čtyřidceti let, a poznáte [pomstu] svého odtržení se ode mne.

35. Já Hospodin mluvil jsem, že to učiním všemu tomuto množstí zlému, kteréž se zrotilo proti mně; na poušti této do konce zhynou, a tu zemrou.

36. Muži pak ti, kteréž poslal byl Mojžíš k shlédnutí země té, a kteříž, navrátivše se, uvedli v reptání proti němu všecko množství to, haněním ošklivíce zemi,

37. Ti, řku, muži, kteříž haněli zemi, ranou [těžkou] zemřeli před Hospodinem.

38. Jozue pak, syn Nun, a Kálef, syn Jefonův, živi zůstali z mužů těch, kteříž chodili k vyšetření země.

39. Tedy mluvil Mojžíš slova ta ke všechněm synům Izraelským; i plakal lid velmi.

40. A vstavše ráno, vstoupili na vrch hory, a řekli: Aj, my [hotovi jsme,] abychom šli k místu, o němž mluvil Hospodin; nebo jsme zhřešili.

41. Jimž řekl Mojžíš: Proč jest to, že vy přestupujete přikázaní Hospodinovo? ješto vám to na dobré nevyjde.

42. Nevstupujte, nebo Hospodin není u prostřed vás, abyste nebyli poraženi od nepřátel vašich.

43. Amalechitský zajisté a Kananejský [jest] tu před vámi, a padnete od meče, proto že jste se odvrátili od následování Hospodina, aniž [také] Hospodin bude s vámi.

44. Oni pak předce usilovali vstoupiti na vrch hory, ale truhla smlouvy Hospodinovy a Mojžíš nevycházeli z stanů.

45. Tedy sstoupili Amalechitský a Kananejský, kteříž bydlili na těch horách, a porazili je, a potírali je až do Horma.

[First]-[Back]-[Next]-[End]-[List]-[Home]

stesticko@oslikuv.net
2002