BIBLE KRALICKÁ (1613)
STARÝ ZÁKON

Kniha Job : 7.kapitola [First]-[Back]-[Next]-[End]-[List]-[Home]

1. Zdaliž nemá vyměřeného času člověk na zemi? A dnové jeho jako dnové nájemníka.

2. Jako služebník, kterýž touží po stínu, a jako nájemník, jenž očekává [skonání] díla svého:

3. Tak jsou mi dědičně přivlastněni měsícové marní, a noci [plné] trápení jsou mi odečteny.

4. Jestliže ležím, říkám: Kdy vstanu? A] pomine noc? Tak pln bývám myšlení až do svitání.

5. Tělo mé odíno jest červy a strupem [i] prachem, kůže má puká se a rozpouští.

6. Dnové moji rychlejší byli nežli člunek tkadlce, nebo stráveni jsou bez prodlení.

7. Rozpomeň se, [ó Pane,] že [jako] vítr jest život můj, a oko mé že více neuzří dobrých věcí,

8. Aniž mne spatří oko, jenž mne vídalo. Oči tvé budou ke mně, a mne již nebude.

9. [Jakož] oblak hyne a mizí, tak ten, kterýž sstupuje do hrobu, nevystoupí [zase,]

10. Aniž se opět navrátí do domu svého, aniž ho již více pozná místo jeho.

11. Protož nemohuť já zdržeti úst svých, mluvím v ssoužení ducha svého, naříkám v hořkosti duše své.

12. Zdali jsem já mořem čili velrybem, že jsi mne stráží osadil?

13. Když myslím: Potěší mne lůže mé, poodejme naříkání mého postel má:

14. Tedy mne strašíš sny, a viděními děsíš mne,

15. Tak že sobě zvoluje zaškrcení duše má, a smrt nad život.

16. Mrzí mne, nebuduť déle živ. Poodstupiž ode mne, nebo marní jsou dnové moji.

17. Co jest člověk, že ho sobě tak vážíš, a že tak o něj pečuješ?

18. A že ho navštěvuješ každého jitra, [a] každé chvíle jej zkušuješ?

19. Dokudž se neodvrátíš ode mne, a nedáš mi aspoň polknouti mé sliny?

20. Zhřešil jsem, což mám učiniti, ó strážce lidský? Proč jsi mne položil za cíl sobě, tak abych sám sobě byl břemenem?

21. Nýbrž proč neodejmeš přestoupení mého, a neodpustíš nepravosti mé? Nebo již v zemi lehnu. Potom bys mne i pilně hledal, nebude mne.

[First]-[Back]-[Next]-[End]-[List]-[Home]

stesticko@oslikuv.net
2002