První a poslední kniha Duchovňáka
Obyčejná Nula - http://www.oslikuv.net/guru

Předmluva 

Mohl bych to tady hezky zbořit, mohl bych převálcovat celý tento systém, mohl bych použít studenty, důchodce a matky na mateřské, mohl bych zažehnout velikou revoluci. Mohl bych říct studentům složte učebnice, vy nemáte co ztratit, zastavte to dřív než vám zbydou opravdu jen holé ruce. Mám tu moc a ta moc je mi dána od mého Otce. Ale neudělám to, protože to nic neřeší. Nyní jsou tu optimální podmínky pro to, abyste prohlédli. Ikdybych tu nastolil radostný život, ani ne po jednom století by se to vrátilo do starých kolejí. I kdybych vás osvobodil nic se nezmění. Nebudu dělat stejnou chybu jako Johanka z Arku. Neudělám to, protože tím vaši vnitřní svini nezničím. Ona tu bude a bude číhat jen na příhodný okamžik. Vy sami za sebe ji musíte porazit. Pak to bude opravdové a trvalé. Já sám jsem spokojen, mohu cvičit i tady i ve vězení. Nic mě nezastaví cvičit cestu. Nemohu si dovolit marnit čas nějakým přisluhovačným životem v otročení žádostem jiných a svých. Zkrátka jste v tom sami. Pokud existence chce budu žít, pokud ne klidně odejdu. Nikoho nenutím aby mi cokoliv dával, tak se na mě neobořujte. Nebudu vydávat knihy ani pořádat semináře, protože abyste se jich mohli účastnit, museli byste zaprodat svou duši ďáblu. Mám pro odhodlané připravenou jistou akci která bude zdarma, více o ni napíšu hned jak objasním praktické metody správné meditace. 

Celý ten čas, celých těch mnoho tisíc let se tu opakuje stále stejná chyba. Všichni rodiče za těch tisíce let dělali to samé, pracovali pro dobro svých dětí. A kam to dospělo? Všichni ti pracující lidé se hrbili pod bičem a v potu tváře pracovali na své děti, a co se změnilo? Všichni lidé po tisíce let pracovali a usilovali o své bohatství a vyrobili jen dnešní bídu. Všichni lidé po tisíce let se věnovali a pracovali na dokonalém zdraví a vyrobili jen nové nemoci, všichni lidé se po tisíce let snažili dohonit štěstí a vyrobili si jen utrpení. Všichni lidé po tisíce let usilovali o mír a bezpečí a vyrobili jen neničivější zbraně a války. 

A co děláte dnes vy? Stále to samé. Jak to dopadne si můžete odvodit z těch tisíce let vysilující práce. Vyrábíte si jen vlastní utrpení, bídu a utrpení pro své děti. Mnohem horší úděl než jste sami nesli padne na jejich bedra. 

Mé oko nevidí krásné domy, ale rozvaliny, mé oko nevidí moderní auta ale vraky na vrakovišti, mé oko nevidí luxusní a přepychové zařízení bytu ale jen velká smetiště vyhozených haraburdí. Mé oko nevidí zdravé krásné děti a mladá sportovní a štíhlá těla, ale staré svraštělé lidi belhající se o berlích ve stínu věků naříkající si jen nad svými bolestmi a stěžující si na krutou dobu. Mé oko vidí rozkládající se mrtvoly. Mrtvoly prezidentů a chudých lidí na hromadě položených které spravedlivě sžírají stejní červi. Mé oko vidí věci příští, věci kterým nikdo a nic kromě Buddhů neunikne. Mé oko vidí váš snový svět utrpení. Svět věčně nenasytných a hladových. Svět věčně nespokojených i miliónových žebráků. Svět jako plac na kterém se všichni snaží probičovat ke svému štěstí. Svět jako plac nářků a utrpení. Z účasti v tomto světě odnesete si nakonec jen rány. Svět v němž ve strachu o svou budoucnost zabijíte ostatní. Mé oko vidí vaše vnitřní peklo. 

Veškerým svým úsilím a svým snažení vybudovat a dohonit štěstí marníte jen čas. Stavíte si jen domeček z karet. Stačí malinký závan osudu a všechno se to hroutí, stačí vytáhnout jen jednu spodní kartu... třeba změnit vaše zdraví úrazem, a najednou všechno to co jste budovali ztrácí svůj lesk. Nyní je vám to na nic. Celé vaše štěstí a bohatství může osud proměnit ve vteřině v prach, v slzy a nářek. Všechno se vám sesype když se základna vašeho domečku z karet otřese. Vy jste podobní lidem šíleným, bláznům jež si staví dům na písku. Stačí tak málo a celé vaše životní pachtění jde do WC. Nikdo vám čas ani zdraví ani mládí nevrátí. Nikdo vám nepomůže jste v tom sami. Celý svůj život promarníte ve službách svého pekla a odměna? Milióny lidí se tu nadřeli, tak jako se dřete dnes vy. Nyní jsou staří a nemocní, kde je jejich štěstí a bohatství? Dnes nemají nic, jsou naprosto závislí na důchodu. Ač pracovali tvrdě padesát let, jaká je dnes jejich odměna? Co z toho mají? Jak se mají jejich děti a vnuci? Kam se poděla jejich energie a životní dílo? Jaký to má účel honit toto marnivé štěstí. 

Co je vaším štěstím? Jsou to věci okolní. Věci nestálé. Tak nestálé, že během okamžiku mohou být proměněny v prach. Možná máte lásku... stačí jeden výstřel, jedna nehoda, jedna nemoc a nemáte nic. Tak je to se vším. Celé vaše štěstí závislé na okolních věcech, závislé na existenci subjektu a objektu není věčné a stále se musí vteřinu za vteřinou udržovat. Čím víc máte tím větší strach a frustrace dosahujete. A takto ti bohatí a slavní potřebují psychoanalytiky, neboť mají už vše kromě toho štěstí. Prostě neví co jim chybí, v čem to štěstí vězí. Už jsou u cíle, už mají všechno to co jiným chybělo ke štěstí... dál už cesta není, ale štěstí nedosáhli. Jsou zmateni, uvědomili si marnivost svého dlouholetého počínání i jak někdy hluboko museli klesnout a podrazit blízké. A v tomto světle vidí sami sebe jako nešťastnou bytost jež zaprodala se ďáblu. A tak se dáváte na cestu k Bohu. Ta vám dává zatím nevyvratitelnou naději. Otročíte dalšímu bludu a výsledek si odnesete do hrobu. Samozřejmě nenaplnění, nešťastní a frustrovaní. Zrodíte se v novém zapomnění a vše začíná nanovo. Víte vy vůbec co vlastně chcete? Bohatství nebo spokojenost, zdraví nebo peníze, oddech nebo práci, štěstí nebo povinnosti, lásku nebo svobodu? 

Třeba takový příklad o lásce k dětem. Nechám-li je svobodné, budete mě soudit, že je nenávidím, že jim upírám vzdělání a že jsem nezodpovědný rodič. Když je budu třískat a trestat domácím vězením, když je budu nutit k výborným výsledkům a takto tvrdě je vychovávat budete mě soudit, že je nenávidím a že výchovu moc žeru a dopouštím se ublížení na zdraví. A tehdy se vás zeptám co je tou vaší láskou a tou vaší svobodou? Kde je hranice? Možná řeknete od každého trochu uměřeně. Dobrá tedy když přinesou jedničku dostanou nejprve výprask a pak pohlazení. A když donesou pětku dostanou nejprve pohlazení a pak výprask. Tím je zajištěna rovnováha i spravedlnost. Copak je to normální, to je mohu nechat svobodné. Kdo jste že mi chcete určovat jak mám vlastní děti vychovávat? Odkud bere vaše školství na ně nárok? Podívejte co z nich vaše společnost vychovala. Všichni co tu dneska velí a kradou byli vychováni ve vašich školách. Zlatá příroda, tam mladým nikdo 20 let názor neupravuje aby následně museli jako naprogramovaní roboti otročit. V přírodě má každý právo na svůj názor již od narození. Vidí věci tak jak jsou a učí se jen to základní. Tomu říkám svoboda názoru. U lidí je nejprve názor deset let pitvořen a pak ať si každý v tom udělá pořádek. Musí se však držet základních kamenů zpitvořeného názoru ve společnosti aby byl normální. 

Ale zpátky k otázce... víte co vůbec chcete, když jste jak splašení a sedláte nejméně deset koňů současně? Všichni zajisté chcete uhasit ten žár způsobený tím že vám něco chybí. Chcete najít naplnění, uvolnění, trvalý klid a pokoj. Už máte dost toho plahočení neustálého snažení jež stále nenese to kýžené ovoce. Chybí vám svoboda, radost a volnost. Musíte závidět ptákům na obloze jejich bezstarostný život, chcete zastavit ten šílený shon, shodit ze sebe to neuveřitelně těžké jho. Stát se svobodnou bytostí. Dojít blaženosti, kterou už nic neohrozí. Ani pobyt v přírodě ani sex vám nepomáhá, prostě ten neuhasitelný žár je stále s vámi. Nedává vám klidu, neustále vás honí a bičuje abyste něco museli dělat. Abyste se o svůj zítřek starali. Neustále se musíte starat o sebe i o jiné, o cokoliv se musíte starat. Jste jako otroci v nějaké trnité kouli jež se valí ze srázu do propasti smrti. Nemůžete přestat, nebo se všechno zkazí a umřete. Jste jako otroci, jež musí sloužit úplně všemu. Jako srdce jež aby mohlo bít si muselo vyrobit ruce které ho nakrmí, plíce které mu budou dodávat živiny, mozek který bude to všechno řídit, nohy, žaludek, střeva tak stejně se pak musíte snažit. Nyní už nebijete jen pro sebe ale pro spoustu věcí. Upletli jste na sebe bič. Už nemůžete se na plíce vykašlat, jinak hned umřete. Tak se to všechno bortí a vy stejně nakonec umřete vysílením. Čím více si toho vyrobíte, čím více toho máte tím více tomu musíte sloužit. 

Máte teplo, máte dům, máte auto, máte chatu, máte děti, máte koně, máte bazén, máte psa, to je vaše štěstí... jen znásobená otročina, protože o to všechno se musíte starat, o to víc musíte kmitat a udržovat to v jakémsi stavu. A to všechno něco stojí... Čím víc máte, tím víc jste nesvobodní. Upsali jste se vlastní krví pekelnému utrpení. Možná získáte obdiv a úctů či respekt jedinců a nohsledů zastižených stejně zkaženým okem, lidí se stejným syndromem. Máte největší sbírku známek, máte prezidentské křeslo, takové nicotiny... je to všechno jen dočasným mámením. Smrt vám vše vezme. Proč marníte čas? Vždyť vyrábíte jen své neštěstí. 

Mám pro vás ten poklad, mám pro vás to naplnění. Tu extázi i spontánnost, tu svobodu jež žádný zákon neomezí. Tu volnost, ten život, jež ani smrt nezkazí. Má tu perlu království nebeského. A každý kdo chce může si ji vzít zadarmo hned teď. Proto dřív než se rozhodnete spáchat sebevraždu, přijďte. Jste již tak blízko. Proto jetli vás to už tady nebaví a máte toho plné zuby přijďte a já vám ulehčím a vaším duším spočinutí dám. A tehdy budete tancovat s lahví v ruce a zpívat na městkých náměstích. Budete svobodní jako boží blázinci. Nic vás nezastaví ničeho se nebudete bát. Prohlédnete klam života i smrti prohlédnete intriky pekelné. V hodiné své poslední budete plakat radostí. 

Proto poslouchejte pozorně. Naučím vás jak prohlédnout klamy a příčiny svého utrpení, naučím vás jak rozpustit své žádosti a osvobodit se z kola karmického konání. Naučím vás jak uniknout smrti a obdržet život věčný. K tomu budete potřebovat získat zpět šet pokladů jež tvoří Buddhu. Budhovo oko, Buddhovo ucho, Buddhův nos, Boddhův jazyk, Buddhův hmat a Buddhovu mysl. 

Nejprve něco o skutečnosti 

To je ten nejtěžší oříšek... jak jen začít. Musím použít představ, ale neberte to na materiální úrovni. Mnoho lidí dělá stále stejnou chybu. Rozdělují skutečnost na trojí svět. Na to zlé a dobré a na sebe mezi tím. Na plusy a mínusy a na energii mezi tím. Duchovní lidé rozdělují taky a trpí stejné peklo. Rozdělují na ego zastupující Ďábla a na duši zastupující Boha. Oni se pak zmítají mezi tím. Podvědomí, vědomí a nadvědomí, malé já, já a vyšší já, hromadění energie. Komické. Dokud existuje sebemenší rozdělení, byť by to bylo na Já a Bůh nebo na Já a ostatní bude tu všechno utrpení i trojí svět. I start i cíl tvořící cestu i poutník. To je ten první základní kámen ze kterého se rodí žádostivost, karma a nekonečné utrpení. Chtěli byste vědět jak to je? Není žádné rozdělení, žádné já. Pokud se něco rozděluje pak je to jen ego. Ego se rozdělí na vás a na ego. Ego se vždy rozdělí tak abyste museli okamžitě být nespokojení a neúplní, abyste okamžitě měli cíl i start, abyste měli nutkání vytvářet cestu. Každé ego se rozdělí jinak. Některé vytváří cestu od chudoby k bohatství, některé od nenávisti k lásce, jiné od Ďábla k Bohu, od hříchů ke svatosti. No a tak si ego hraje. Vytváří kříž, i napětí, vytváří úplně všechno. I vesmír, i vaše okolí zkrátka všechny obrazy, zvuky, pachy, chutě, hmaty, myšlenky. Ego je stavitelem. Vytváří si tělo i život a všechny podmínky k tomu. 

Jak to dělá? Klame se. Ego je žádostivost sama, je to touha sama. Chce být i zítra, bojí se skutečnosti, bojí se zániku, a proto se očisťuje a zdokonaluje. Stále musí něco dělat a nedokáže se zastavit, protože by zaniklo. Tím nemyslím jen zastavit chůzi, tím myslím zastavit všechno. I barvy jsou jen kmitáním o jisté frekvenci, i zvuky jsou kmitáním o jisté frekvenci, i myšlenky jsou kmitáním o jisté frekvenci. Zastavte kmitání a okamžitě všechno zmizí v nirváně. To však nemůžete dokázat, protože není ten kdo by to mohl dokázat. "Já" je jen jeden kmit. A vy to stále udržujete. Stále vytváříte "já". Tisíckrát za vteřinu. Zastavit ten proces je totálním vysvobozením, definitivní smrtí. Ale to se stane až úplně nakonec. To co se budeme učit je, bdělá pozornost. V naprosté bdělosti si nemůžete potvrdit to své "já" a ikdyž to "já" přetrvává, dalo by se říct že jej tím usušíte. Už vám nebude velet ani vás trýznit abyste mu sloužili, ale budete osvobozeni. 

Takže jaké zbraně používá já. Je to šest klamů. Oko, ucho, nos, jazyk, hmat, a mysl. Mysl je centrum. Tam sídlí "já". Ani v oku ani v uchu ani v nosu nikde jinde. Nyní si představte prázdnou místnost kde nic není a kde je tma. Jakoby prázdnou kouli uvnitř které se nacházíte, a jejíž vnitřní stěna je kouzelná. Je to veliká mediální obrazovka vjemů. A nyní vy, tedy ego má schopnosti tuhle mediální obrazovku ovládát. Představí-li si obraz, okamžitě se vytvoří kolem něj. Prostě vytvoří ten obraz tak dokonale, že budí zdání prostoru. Ať se podívá kamkoliv, všude to ladí a nikde není vidět roh ani zlom. Samozřejmě ze začátku bylo toto ego malinké a začínající. Tehdy to začalo budiž světlo, až později se to rozjelo. A co to dnes všechno umí je opravdu obdivuhodné. Takže to trochu zkrátím. Oko je jen televizí která promítá obraz tak jak si to ego přeje. Prostě vidí to co ego naprogramovalo včetně vlastního těla. Ucho je jen reproduktor. Přehrává to co si ego naprogramovalo. Tak stejné je to se všemi smysly. A uprostřed toho je ego kochající se svým dílem, ego super snící počítač zkrátka mysl. Nic mimo tuto kouli není! Je to jako virtuální realita. 

Abyste pochopili jak to pracuje, podívejte se na své sny. Není nutné žádné hmoty, žádného prostoru, žádných podnětů zvenčí, ani žádného času k vyrábění kulis. Možná byste řekli, že sny jsou jen zpracováním toho co jste už zažili a viděli. Není tomu tak, protože můžete skládat hudbu kterou jste neslyšeli, můžete stvořit lidi a kulisy které jste nikdy neviděli, můžete tvořit i zvířata která neexistují, můžete stvořit i chutě, i vůně, i stavy beztíže a strachů, můžete stvořit celý svůj život. Všechno je propojený. Ikdyž se ve snu pomilujete s partnerkou a dosáhnete orgasmu, dojde k ejakulaci mimo sen, ikdyž se zpotíte, zpotíte se mimo sen, ikdyž ve snu prožíváte strach a vzrušení, mimo sen se váš tep i dech zrychluje a celé tělo se převaluje. To dokazuje, že tělo není skutečné a podléhá egu. Mnohdy dokonce ikdyž se spálíte tak tělo to následuje. Jak to je účinné ukazuje hypnóza. Ta umí měnit programy ega. 

Ego vytvořilo vás, i vaše tělo. Všechno to je v té kouli. Je to snůška pocitů a vjemů zpracovaných myslí. Žádná hmota není potřeba. Pokud vás ego chce vyděsit, pošle do ucha hlas doktora s děsivou diagnozou, do oka jeho obraz a do hmatu bolest v iluzorním těle. Stejně tak jestliže oko uvidí odpornou věc, pak i ucho, i nos, i hmat budou dodávat stejně odporné vjemy. Tak poznáte klam. Co se líbí egu, líbí se i smyslům. Co se egu, mysli nelíbí, i smyslům se to nelíbí. Neexistuje rozpor mezi smysly. Věci příjemné oku chutnají příjemně, věci oku odporné chutnají odporně. Věci vzrušující oko, vzrušují i nos i hmat, zkrátka lehce snadno poznáte co ego chce. Ono si vás vytvořilo, vaše tělo a vaši mysl, aby se mohlo zažívat. Nutí vás, ovládá vás, hraje si svou hru. Když neposlechnete, okamžitě se sesype spousta zrakových, sluchových a hmatových vjemů abyste si uvědomili kdo je tu pánem a že máte následovat jeho žádosti. Ego si si umane prožít cokoliv, neustále to analyzuje a vyhledává ty věci co se mu líbí. Píše si knihy, časopisy, radí samo sobě, tvoří veškeré kulisy, i důkazy. Není však nikdy spokojeno, nemůže být, protože je jen snem a iluzí. Snaží se stát skutečností. Snaží se propašovat do blaženosti. Cokoliv vytvoří, každý vjem a pocit nemůže být věčný. Orgasmus trvá jen pár vteřin a kolik se na to spálí energie. Ono tolik energie nemá, a proto se musí odpočinout nakrmit vyspat, je v tom naprosto komické. Samo neví co dřív, který požitek následovat. Je naprosto roztříštěné ve své zmatenosti. Ono by chtělo všechny požitky najednou. I požitek z toho i z toho. Osedlalo tisíce koní najednou. Jako televize snažící se stát světem, jako obraz snažící se zhmotnit, být skutečný. Jako sen snažící se být skutečný a tedy nesmrtelný. Protože sen ví že jednou skončí. A tak jste se stali obětí samotné touhy být. Váš život je touha být. Touha být sama sebe tvořící, snící sen, to je váš vysilující život. Počet těl nehraje roli. Tak jako počet snů za jednu noc. Jeden sen končí a druhý začíná aniž by došlo k probuzení. To je vaše karma. Neuhasitelná touha jež vás spaluje a žene. Nerozdělujte se proto na ego a sebe. Jediné co ve snu existuje je ego. Vy ve snu nejste. Ležíte na posteli zcela v jiném prostředí. Ve snu je jen vaše mysl, vaše ego. Proto jste vězňové a zajatci snů plných utrpení a bičovaní, snů plných strádání kde nic není věčné protože to je umělé. Jsou to jen čáry a iluze. 

Ve snu však nikdy nepoznáte že jde o sen. Jedině až se probudíte. Z tohoto snu jste se však neprobudili a proto sen pokračuje se všemi kulisami den za dnem jako vteřina za vteřinou. Jsou lidé jež se naučí řídit svůj sen. Zabere to mnoho času a technik. Mohou vidět auru snových postav, mohou materializovat před svým snovým publikem ve svých snových rukách snové předměty, mohou levitovat mezi svými snovými kulisami. A slyšet snové ovace svým snovým uchem, vidět svou snovou slávu a snové plakáty. Mouhou být slavní ve svém snu, třeba tím že se procházejí po vodě. To je velká past jak promarnit čas, ale nikdy vám to osvobození ani probuzení nepřinese, neboť stále sloužíte jen egu a sbíráte pozornost davů. Štěstí ega spočívá jen v pozornosti. Není dav, není ani sláva ani štěstí... ego zkrátka potřebuje potvrzení že je skutečné. Je však samo... a tak si okolí vysnívá a tím se z jeho pozornosti kochá. Nenapravitelný sen, který to nevzdává ani po tolikati zklamáních. 

Možná někde za tímto vesmírem tedy hned vedle vás je někdo stejně trpící a lapený. Proto až se probudíte nezapomeňte na něj. Vy jste vytvořili tento svět, a vy nesete odpovědnost za všechny vaše vytvořené bytosti. Spaste je tím, že spasíte sebe. Pokud se nevěnujete cvičení a hledání spasení, pak nejen že vytváříte karmu svoji, ale vytváříte karmu všech bytostí ve vesmíru které jsou s vámi. To je velký slib Buddhů a patriarchů. Jesliže pomáháte bytostem a sami nejste probuzení, pak karma tisíce bytostí bude pokračovat věčně. Pokud však nejprve usilujete o své probuzení, pak můžete zastavit najednou karmu všech bytostí ve vašem světě. To je pravý soucit, který otevírá bránu vedoucí k osvobození všech bytostí. Pokud sen skončí všichni jsou spaseni aniž byste hnuli prstem. Pokud sen trvá můžete se snažit sebevíc, ale plodíte jen další a další utrpení postihující miliardy bytostí... nekonečnou karmu. Celý váš vesmír odsoudíte díky své marnivosti k doživotnímu utrpení. Tady vidíte že ve skutečnosti nejde jen o vás. I vlastní snové rodiče můžete opustit i vlastní snové děti můžete opustit, všeho se musíte vzdát abyste mohli následovat svůj osud. Teprve jakmile dosáhnete spasení, jsou spaseni všichni. Jamile nedosáhnete spasení, pak i kdybyste pomáhali jiným ze všech sil nevykonali jste vůbec nic. 

Proto slyšte. Pokud jste slabí a nemáte na to, každý kdo by vzal toto učení a vysvětlil ho správně někomu jinému toho zásluhy budou veliké. A jestliže ten někdo jiný dosáhnul by spasení, pak zásluhy to budou obrovské. Mnohem vyšší než kdybste nakrmili miliardu hladových dětí ve svém trpícím vesmíru. Ale to nic není oproti tomu jež toto učení realizoval osobně. Já nejsem mistr a vy nejste žáci. Dovolte Buddhovi být Buddhou. Vzdejte se svého těla i života a přijměte tělo Kristovo, vzdejte se sebe sama a spasíte svět z hříchů jeho. 

Zničíte-li klády nebude již třísek. Zničíte-li mistry nebude již žáků. Spasíte-li sebe, spasíte celý svět. Velké dílo jest dokonáno. To je zákon i soucit Buddhů a partiarchů. Lidské úspěchy, pocty, chvála a hana jsou jen dočasné smetí na pláži mezi dvěma vlnami příboje. Postavit dům, založit a zajistit rodinu... jaké to je hrdinství? Jaké to jsou zásluhy? Pokud se věnujete čemukoliv jinému, ať by to bylo sebešlechetnější, sebehumánnější, pácháte jen zlo a roztáčíte karmu všech vesmírných bytostí. Posíláte všechny do pekel a ničíte království nebeské. Jaká je vaše odměna? Podívejte se na sebe, marníte jen čas. Protože jste sami nevešli, stáváte se jen překážkou na cestě ostatním, kteří vám musí nejprve doživotně sloužit. 

Úvod 

Tato kniha je kouzelná, kouzelná v tom, že pokud zaslechneš její skryté poselství může být zároveň poslední knihou v tvém životě. Může být zároveň první a zároveň poslední. Protože je dokonalá. 

Podstatou této knihy je otevírání oka dharmy, jež se děje pomocí příběhů jež zaznamenal Tupá hlava coby první a poslední žák od svého mistra Obyčejné Nuly. Nenechte se zmást jednoduchostí příběhů, možná že na první pohled se vám bude zdát že jde jen o vtip. To je ale jen vaše iluze, kterou jste si chtěli zakrýt oči a věřit dále lžím. Lži jsou totiž pohodlné sladkosti mysli sloužící k tomu aby jste neviděli vlastní strach. Strach z neznáma. 

Nebudeme se tedy zdržovat kecy a popisovat zbytečně stránky papíru. 

Seznámení 

Jednou si Tupá hlava udělal výlet na blízký hrad. Když tak šel po cestě a pojídal mysli všiml si podivného muže. Na první pohled nebyl ničím zvláštní, přesto z něj vyzařoval přímo magnetický klid. Protože se sám již dlouhou dobu věnoval duchovnosti, a znal témeř dobře své pocity, věděl, že zde jde o něco mimořádného. Nedalo mu to tedy a tak toho muže oslovil. Pozdravil ho tedy, představil se a svěřil se tomu muži se svým zvláštním pocitem. Muž naslouchal a pak se zeptal. "Řekni mi proč si kupuješ hrstku mysli když za stejné peníze můžeš mít třeba celý chleba, který ti vydrží i několik dní?" "Protože mysli je zdravější," odpověděl Tupá hlava. "Nevěděl jsem že jsi nemocný," opáčil na to Obyčejná Nula. "Ale já nejsem přeci nemocný," podivil se Tupá hlava. "Né, a proč si teda kupuješ zdravější mysli," pousmál se Obyčejná nula. "Abych byl přeci... " a tu se Tupá hlava zasekl, neboť pochopil. "Tvé skutky jsou odrazem tvé víry, proč nosíš stále semínko nemoci ve své mysli?" zeptal se ještě Obyčejná nula. "Nevím..." vykoktal v zaskočení Tupá hlava. "Kdo ti řekl co je zdravější a co ne?" Pokračoval Obyčejná hlava. "Všichni to přeci vědí... píše se o tom na mnoha místech." Vychrlil Tupá hlava. "Dobrá... ale to však není hlavní příčinou toho proč tohle pochybné vědění vyhledáváš a proč ho nosíš stále sebou ve své mysli. Příčinu toho najdeš v tvé odpovědi: abych byl. Abych byl je tvoje jediné utrpení, a kvůli tomuto lpění na svém bytí se z tebe stává jen otrok hnán svým strachem. Co to má za smysl jíst zdravěji? Myslíš že smrti tímto unikneš?" Zeptal se provokativně Obyčejná nula. "Ne ani tímto smrti neuniknu... " poznamenal smutně Tupá hlava. "Tak proč to všechno starání a obskakování kolem výživy? To prozrazuje jen tvůj strach. Strach sám je jen utrpením pocházejícím ze základní iluze bytí. Mohu ti vysvětlit jak se zbavíš této iluze i svého utrpení, budeš-li mít vůbec zájem se osvobodit." Dodal nakonec Obyčejná nula. "Dělám na tom už roky, mnoho hodin jsem proseděl v meditaci, ale přesto jsem se smrti nezbavil, jak mi můžeš ty poradit?" Povzdychl si Tupá hlava. "Marníš jen čas! Mohl bys meditovat celý život, ale stejně by ses nikam nedostal, protože neznáš tajemství správné meditace." Pokud budeš mít zájem, přijď zítra ráno na tohle místo a můžem začít se skutečným probouzením," navrhnul Obyčejná nula. Tupá hlava nadšeně souhlasil a s tím se tedy rozešli. 

1. lekce 

Hned ráno se vypravil Tupá hlava na smluvené místo. Obyčejná nula už tam byl a nejevil žádné známky netrpělivosti. Když k němu Tupá hlava došel, poklonil se a pozdravil jej. 

"Proč jsi mě pozdravil a proč ses mi uklonil?" Otázal se hned Obyčejná nula aniž by se na Tupou hlavu podíval. "Protože je to výrazem úcty a zdvořilosti. Všude v duchovních kruzích se to tak dělá, že se lidé zdraví a klanějí," odpověděl Tupá hlava. "Všude kde je strach tam je i úcta, a všude kde je pýcha tam se vyžaduje i zdvořilost. Obojí však pochází z iluze bytí, z iluze ega Tupá hlavo. Každá úklona a každý pozdrav je živnou půdou ega, a ego stojí za vším strádáním. Každá úklona a pozdrav, každá úcta vytváří oddělenost a oddělenost je zdrojem utrpení celého vesmíru. Podívej se na zvířata. Zdraví se? Ne. A proč? Protože nevnímají oddělenost. Nevnímají já. Pokud se potkají dvě zvířata, potkávají se jen dvě formy, nikoliv dvě duše. A zdvořilost a uctívání formy jaká to je duchovnost? Copak tvá pravice ráno zdraví tvou levici? Copak se tvé nohy klaní oku? Ne. A proč? Protože se dávno znají. Nejsou oddělené. Jsou stále spolu... stále v jednotě, zdravení nemá smysl. To je jako bys při sexu začal zdravit svou partnerku. Není to už nutné. Rozumíš, už jste ve spojení... proč se znova oddělovat. Stejné to je když se potkají zvířata, nebo stromy... ony nejsou, jak by se mohli pozdravit. Oni nemají vědomí žádného já. Proto i my tady nebudeme vytvářet a živit oddělenost, my se ji budeme naopak co... snažit zabít, protože z ní pramení veškeré utrpení." Tupá hlava na to jen zíral, ale dávalo mu to záhadný smysl. Nikdy se s takovým pohledem na věc ještě nesetkal a to netušil co všechno ho ještě čeká. 

Povstali tedy a Obyčejná nula ho dovedl ke splavu a zeptal se: "Slyšíš splav?" Tupá hlava ihned opověděl: "Slyším." "Hmm... a co myslíš slyší splav tebe?" Zeptal se dále Obyčejná nula. "Ne." Odpověděl zaskočeně Tupá hlava. "Proč si myslíš že ne?" nenechal se odbýt Obyčejná nula. "Protože splav přeci nemá uši." smál se Tupá hlava. Obyčejná nula se však nesmál, evidentně si nědělal legraci a zeptal se dál: "Co myslíš, když vidíš slunce vidí i ono tebe?" "Ano... musí... je to vzájemné." uznal Tupá hlava. "A má slunce oči?" Opáčil na to Obyčejná nula. "Ne nemá" Odpověděl sám zmaten Tupá hlava. "Ne? Tak jak, tě může vidět?" Dorazil ho Obyčejná Nula. "Nevím... pouč mne tedy, co tím chceš říct." Naléhal Tupá hlava. Obyčejná Nula tedy spustil: "Pokud tu jsi, tak tě slunce vidí a splav slyší. Cokoliv zažívané smysly je však strádání. Nevytvářej oddělenost, nevytvářej já, a pak nebudou ani žádné uši patřící nějakému já. Jak bys pak mohl slyšet splav? Jedině tak že se oddělíš od splavu můžeš zaslechnout jak šumí. To však znamená oboustranné utrpení. Neboť splav nyní žije v tobě a život je strádáním. Rozumíš? Tím tvé bytí znamená utrpení všech forem v tomto vesmíru. Znamená to utrpení zvířat, stromů, slunce i splavu. A kdo za to může? Ty. Proč? Protože si se oddělil. Tak jako když odtrhneš dítě od matky... strádají obě strany. Tak stejné je to i v tomto případě. Tak jako když rozetneš květinu ve dví na dvě poloviny tak obě poloviny začnou strádat a chřadnout. Už tu není květina jako celek, ale je tu květ a kořen. V takovém to oddělení však obě individuality jen strádají a zahynou. Proto nikdy nedojde Buddhovo srdce nirvány, dokud bude na světě sebemenší oddělenost. Dokud bude existovat nějaké, byť jedinné vědomí, dotud bude existovat utrpení všech. To je téměř nekonečná karma a prokletí dělící všechny bytosti a nebytosti od nirvány." Završil Obyčejná Nula. Po chvíli uvažování si i Tupá hlava postěžoval že to je teda daleko hlubší učení, než se učí v duchovních kruzích. Pak se zeptal: "A kdo to to tak zařídil, jak to vzniklo a proč to vzniko... a dá se z toho uniknout?" "Dá, avšak cesta je to strastiplná. To ti však povím až zase zítra. Nyní jdi a přemýšlej o dnešním učení." A tak se rozloučili. 

2. lekce 

Tupá hlava dlouho přemýšlel a zvažoval, a tak se ani rána nemohl dočkat aby se dozvěděl více. Přišel tedy opět za Obyčejnou nulou. Nyní už ho nepozdravil ale řekl jen: "Tak už jsem zase zde." Obyčejná Nula však nebyl ani s tímto spokojen a opět se do Tupé hlavy pustil. "Už jsem zase... a k tomu zde... zasluhoval bys 10 ran holí. Ale i kdybys řekl: už nejsem zde, zasluhoval bys 30 ran holí." Tupá hlava na to zíral jako spadlý z višně... a jaksi mu to nedocházelo. A proto požádál o vysvětlení: "Co podle tebe mám říkat, co je správné." Obyčejná Nula dodal: "Ten kdo mluví je vždy zmatený, protože mluví ze zmatenosti mysli. Mluvení samo je utrpením. Ty jsi opět dnes vytvořil já tím svým: už jsem zase. To není tak strašné, jako kdybys klamal sám sebe a tvrdil si mi že už nejsi. Jak může nic říct: Já nejsem nic? Jak může osvícený říct dosáhl jsem osvícení? Nebo dokonce jsem osvobozený? Pořád je tu skryté já. Sice maskované a rafinovaně skryté ale stále tu je. Pomocí praxe brzy získáš oko dharmy a tohle snadno prohlédneš. Projdeš procesem, v němž budeš spasen od osvícování se a osvobozování se." Tupá hlava se začal smát: "Ty si děláš legraci ne? Miliardy lidi usilují o své osvobození, celé životy se věnují jakési askezi aby byli spaseni, a ty celé jejich snažení klidně postavíš na hlavu a dokonce to vypadá, že jim to chceš spíš rozmlouvat než jim v tom pomoci." "Ano to tak vypadá, protože oni nemají oko dharmy. Veškeré jejich úsilí vychází z bytí. Já chci být osvobozen nebo já chci být spasen. Celý život otročí té iluzi. Sami si staví překážky a tím jen tu iluzi posilují. K tomu však abys pochopil ti dnes vysvětlím příčiny tohoto celého monstra zvaného svět." Tupá hlava jen zíral, ale nechal Obyčejnou nulu pokračovat. 

"To co ti dnes řeknu, je velkým tajemstvím. Jen málo lidí dokázalo prohlédnout tento trik, který tu byl na lidech spáchán. Celý svět je ve snách. Celý...! Nyní se tedy podívejme jak to všechno začalo. Vysvětlím ti principy stvoření světa o kterých se nezdálo ani těm nejsvětějším lidem na této planetě. Co myslíš Tupá hlavo. Co bylo na samém počátku. Světlo a nebo tma." Tupá hlava se zamyslel a odpověděl: "Zcela jistě tma, neboť to vyplývá z Bible." "Dobrá tedy, pokud je napočátku všeho tma, pak stvořitel musí být tma. Takže kde se bere spojení světlo versus Bůh? Proč všichni lidé uctívají světlo, vyhledávají světlo?" Zeptal se ještě Obyčejná Nula. "To nevím..." Konstatoval Tupá hlava. "Protože mají strach. Ale podívejme se té záhadě ještě blíže na kloub. Pokud je Bůh světlo, pak tma je Ďábel, pokud na počátku byla tma, pak Ďábel je tma. Pak Ďábel stvořil tento svět." "No ty ses zbláznil!" Nechápavě kroutil hlavou Tupá hlava. "Počkej s tím, ještě. Nebudeš tomu věřit, ale tento svět je jen klam-mája, je to dílo Ďábla či Máry chceš-li. Proč vzniká touha tvořit? Je to nespokojenost. A nespokojenost je peklo a tam kde je nespokojenost musí být i nějaké nespokojené já. Kdyby byl Bůh tvořitel, znamenalo by to, že by to byl neustále nespokojený egoista zakletý ve svém utrpení, protože všechno co stvořil tu strádá rozkladem a zánikem. Proto tvrdím, že stvoření je dílem pekla, a tmavý stvořitel hnán tímto utrpením nespokojenosti stvořil světlo i tento svět aby měl o zábavu postaráno. Podívej se na to ještě takhle. Co myslíš že bylo první... peklo nebo nebe? Hm?" Zeptal se Obyčejná nula. "Podle Bible bylo první nebe a rajská zahrada v něm." odpověděl Tupá hlava. "Ano podle Bible to tak je napsáno, ale v pravdě to tak není. A proč. Protože kdo by vytvářel a pomýšlel na peklo jsa spokojený a šťastný už v nebi. Hm? Ale pokud jsi v pekle, pak pomýšlíš na nebe. Jen v pekle se sní o nebi. V nebi se o pekle nesní. Proč by Bůh coby láskyplná bytost vytvořil Ďábla aby nás trýznil? Ale Ďábel mohl vytvořit Boha, jen proto aby umocnil kontrast svého pekelného utrpení. Proto bylo-li stvořeno nebe, muselo být nejdřív nějaké peklo. Byl-li stvořen Bůh, musel být nejdříve Ďábel. Rozumíš. Kdyby byl Bůh skutečný nikdy by Ďábla nestvořil a kdyby se tak náhodou stalo, už by dávno s Ďáblem udělal jediným gestem rázný proces. Proto tvrdím že tma utvořila světlo, peklo utvořilo nebe a z Ďábla stvořitele se stal rázem Bůh. Hezky to je tak zaonačeno, aby tomu nikdo nepřišel na kloub. Tím se z máry, vládce temnot stal Bůh a nyní si nás tady vydržuje v kole reinkarnace pro své soukromé choutky. Trápí nás a nutí nás žít v okovech. Veškeré bytí je totiž strádání, všechno zažívané smysly je strádání. Mára takto spoutal díky iluzi bytí naši svobodu, a lidé hnáni touhou po svém lepším bytí roztáčejí kolo karmy opravdu hbitě. Čím tvrdší podmínky, čím větší strádání tím rychleji s ním chtějí točit, tím více mají snů a cílů. Objeví-li se někdy pravé oko dharmy pak to kolo trochu zpomalí. Avšak Buddhů je zatím málo, protože všichni mají strach ze tmy... z nebytí. Ale v pravdě je tma počátek a konec všeho. Tak jako teplo není věčné a nakonec zůstane jen chlad, tak ani světlo není věčné a nakonec zůstane jen tma, stejně tak ani bytí není věčné a nakonec zůstane jen nebytí. Nebytí je nirvána. Konec strádání. Nakonec zůstane opět jen Mára coby Ďábel ve své samotě." 

"No to zní šíleně" dodal Tupá hlava. "Je to šílené, protože to převrací vše naruby. Uvědom si ke komu se modlí miliardy věřících, koho prosí o své bytí. Všichni klečí u nohou Máry, Bůh je jen iluzí... jsou to je 3 písmenka, která dokázala ovládnout celý svět. Tři písmenka. Mají moc nad celým vesmírem. Celý princip náboženství je založen na iluzi Boha. Buddha to věděl, Ježíš to věděl. Celé je to prohnilé až na kost, protože nejenže Bůh je iluzí, ale i jeho uctivatel je iluzí. Dokud tu bude já bude tu i strach, bude tu i rozdělení na já a Bůh, budou tu i modlitby a žalmy. Bude tu i hřích, pokora a ponížení. Ono žal a my, když spojíš dohromady, dává jasnou výpověď o lidském utrpení. Tisíce let omílaní textů vykonalo své. Za tisíce let se dokázalo jen to, že Bůh není přísný ale je plný lásky. Čili jen se vylepšila a upravila původní lež. Existuje však cesta jak tomu uniknout. Všechno se odvíjí od iluze bytí, je to jako by ti někdo zakázal se probudit a spoutal tvé sny. Ty pak už nevíš co to probuzený stav je a tak považuješ sen za skutečnost. Vzdáváš se své Božské moci ve prospěch Máry a ten ovládá tvé snění, ty sám se pak ve svém snění ponižuješ jen na bezmocnou lidskou duši, která je povinována sloužit Bohu, protože jsi už zapoměl pravdu. Dává ti to co sis vysnil ale platíš za to utrpením. Sníš o autě, můžeš ho mít, ale je nutno tomu obětovat mnoho let práce. Přitom auto je jen tvůj sen. Takto si kupujeme lepší sny, a otročíme slibům lepších snů. Všichni doufají v zítřek, všichni doufají v zítřejší spasitelův příchod, v zítřejší sen. V Bibli je popsáno datum příchodu spasitele celkem sarkasticky jako že je to už blízko. Myslím si, že by tam klidně mohli napsat zítra. To je totéž... a značí to nikdy. Dnes jsou lidé tak tumpachoví... že by je to ani netrklo." 

"No to je teda nářez! Víš ty vůbec co tu říkáš?!" Vyhrkl nervózně Tupá hlava. "Bořím tvůj zítřek, tvé naděje a sny, neboť to je základ! Neříkám že to bude snadné, ale bohužel ti nedokážu všechno popsat, musíš se o tom přesvědčit sám. Naučím tě správné meditaci. Meditaci kterou jsem objevil. Pro dnešek tedy končíme, pořádně si to všechno prober ze všech stran." Završil klidně tento den Obyčejná nula a zanechal tam Tupou hlavu zmateného jako nikdy předtím. 

3. lekce 

Hned další den, vzal Obyčejná nula Tupou hlavu na hřbitov. "Podívej se na lidské utrpení. Zde leží muž který celý život sbíral známky, věnoval tomu spoustu času a tedy i mnoho peněz a prostředků. Věnoval tomu celý život. Celý život promarnil kvůli bezcenným barevným papírkům... v den jeho smrti totiž jeho dům vyhořel i z celou sbírkou. Zde leží prezident a zde leží žebrák. Leží tady vedle sebe, nyní jsou si rovni. Prezident si staví trůn na žebrákovém utrpení... zde vidíš že celá hra stojící mnoho slz, mnoho práce dělníků byla zbytečná. Prezident i žebrák jsou si nakonec rovni leží tu bez svých peněz, bez svých majetků, bez svých pravomocí. Leži tu a hnijí, jejich život stořil jen utrpení. Avšak lidé se nepoučí, a i přesto, že vědí že všechno dělají zbytečně, veškeré jejich snažení nakonec příjde vnivěč, přesto si neprohlédnou toho vnitřního otrokáře. Dříve to bylo mnohem snazší, ale Mára hbitě rozšířil nabídku snů i o duchovní štěstí, rozšířil snění o astrální cestování a dimenze, o velice zajímavé snění, rozšířil sen o nějakou duši, která je věčná a která po smrti bude žít v ráji. A tak se mnozí lidé nechali nachytat a tak taky vznikla první církev. Dnes jsem tě přivedl na toto místo, abys prohlédl, abys sám v sobě zažehl jiskru, skutečnou jiskru po osvobození. Neztrácej čas. Budeš-li chodit do práce... komu to pomůže? Pomůže to tady těm lidem? Pomůže to tobě? Co z penězi? Co z majetkem? Není tvůj, není. Můžeš postavit dům, můžeš si pořídit pozemky a zahrady, můžeš toho mít moc, jednou přijde buldozer a všechno to zahrne. Tvé auto skončí na vrakovišti, tvůj dům bude zbourán, tvá zahrada rozkopána. Všechno co jsi v životě budoval přijde nakonec v prach." Takto promlouval k Tupé hlavě Obyčejná nula až se Tupá hlava rozplakal, neboť pochopil marnivost lidského snažení. Zeptal se tedy: "V čem je ta hlavní příčina? Proč to lidé nevidí? Proč si dělají navzájem takové příkoří?" "Všechno tkví v egu a jeho sobectví. Ego je jako nenasytný had, jehož si hřeješ na prsou. Je stále nespokojený, stále chce víc a víc. Protože to mu dává existenci. Ego tu chce být i zítra, potřebuje jistotu, to ono je ten kdo se bojí. To ono ovládá tvé emoce. Emoce jsou jen provázky a ty jsi loutka. Zkrátka ego chce být za každou cenu. Ať je to jakákoliv maska, ať je to svatost, nebo majetek... to vše mu dává existenci. Všechno utrpení pramení jen z žádostivosti tohoto já." Tupá hlava se zamyslel a řekl: "Ale všude se píše, že toto já je jen iluzí, že to nejsme my." "Ano to se píše, ale toto já se hned převlékne za duši. Tedy nyní zde již není utrpení materiální ale duchovní. Nyní je tu otročení duši, neboť ego se chce prorvat i do nebe. Ale to nejsmutnější na tom je, že není ani duše ani nebe ani já, vše to jsou jen sny, vše to je jen dílo Máry vládce temnot. Proto všechno utrpení je jen snem. Každý kdo sní trpí. Protože bytí je sen, život je sen." 

"Chceš snad tvrdit že vše je jen iluzí? Klamem? Že ve skutečnosti tu nikdo nežije ani neumírá? To mi mysl nebere." Namítl Tupá hlava. "Mysl ti to nikdy nevezme, neboť mysl je toho všeho zdrojem. Já může existovat jen v mysli, sny mohou existovat jen v mysli, bytí může existovat jen v mysli. Pomocí smyslů zrak, čich, hmat, chuť, sluch se formuje vědomí já. Proto Buddha říkal že vše zažívané smysly je už strádání. Není žádné tělo, žádná duše, žádné vědomí. Abys mohl slyšet, musíš si nejprve uvědomit sám sebe. Kdo by tady jinak mohl slyšet? Pokud chceš vidět, musíš si nejprve opět uvědomit pozorovatele. Pokud chceš něco zažívat musíš nejdříve být. A právě tak vzniká vědomí nějakého já. Čím víc vidíš, čím víc slyšíš, tím bohatší má já základnu a má se o co opřít. Může si říct viděl jsem, slyšel jsem. Kdybych odříznul od tvého mozku všechny vjemy pocházející ze smyslů, prohlédl by jsi velmi rychle. K tomu bude sloužit ta meditace jíž tě budu učit. Pokud nemáš vjemy jak by jsi mohl poznat zda žiješ? Zda jsi?" "Hmm... to bych nemohl pak nijak poznat," souhlasil Tupá hlava. "Proto se toho všichni bojí. Mnozí by zešíleli už jen po páru minutách takového odpojení. Proto se toho bojí ego jako čert kříže a raději si hraje na duchovní práci." 

"Nyní se rozhlédni po tomto hřbitově a uvažuj takto. Když není žádné já a žádné bytí lze někomu pomoci? Lze učinit nějaké dobro? Lze prokázat skutečnou službu? Ke komu má pak přijít nějaký spasitel? Spasitel musí být člověk s okem dharmy, ale tento člověk nevidí nikde žádné bytosti, které by měl spasit, kterým by měl pomáhat. Co tu tedy bude dělat? Co mohl dělat Ježíš? Jak lze spasit ty bytosti?" Tupá hlava chvíli uvažoval a pak řekl: "Nelze spasit žádné bytosti, protože žádné bytosti tu nejsou, tudíž je všechno jen můj sen. Všechno je na mně. Nikdo mi nepomůže. Ostatní jsou pak jen kulisa, která mě má mást a neustále vytvářet mé já." "Správně Tupá hlavo, nyní jsi konečně zahlédl střípek dharmy. Zeptám se tě nyní co je to Buddha a uvažuj velice bedlivě." Tupá hlava se opravdu zamyslel nad tímto slovem z ohledem na to co mu Obyčejná Nula řekl. "Buddha je Buddha, to je vše. Zbytek je jen můj sen. I těch šet písmen, i to ostatní. Nikdy jsem Buddhu neviděl, ani nepotkal. Může jít jen o výmysl starý víc než dvatisíce let." Velice bystré Tupá hlavo, tak stejně je na tom Kristus i Kršna. Nikdy se nedopátráš pravdy v tomhletom směru. Ani po ní nepátrej. Jsou to jen prázdná slova, vše ostatní je jen ve tvé mysli. A jak se to tam dostalo?" Zeptal se ještě Obyčejná nula. "Jediným zdrojem jsou nějaké černé skvrny na pomíjivém papíře, kterým mě naučili přiřadit význam. Tedy přiřadit k těmto znakům své sny a zaplnit tak mou mysl nadějí." Odpověděl Tupá hlava. "Velice trefné, jde vidět, že mi brzy začneš rozumět a pak to bude snadné. Takže si pamatuj, že vše je jen v lidské mysli. Nikdy nenajdeš pravdu v knihách, nikdy neuzříš pravdu okem, nikdy ji neuslyšíš uchem a proč? Protože ty sám jsi iluzí. Všichni hledající dělají stejnou chybu, protože zatím nepochopili tu základní iluzi. Jejich hledání vychází z načtených ideálů, z nespokojenosti a z žádostivosti, proto to všechno týrání, askeze a úklony. Tam kde je nespokojenost tam je i nespokojený. A kde je nespokojenost? Jen v lidské mysli. Pravda leží až za myslí. Proto nelze o ni nic říct rozumíš?" Osondoval ještě Obyčejná nula. "Už tomu rozumím. A je to velice tvrdé. Celý svůj život se promarnil ve službách Máry. A to jsem si myslel že jsem duchovní a dokonce že mám k osvícení už jen kousek!" Smál se sám sobě Tupá hlava. A smál se tak upřímně, že mu tekly i slzy, smál se na celé kolo až se i Obyčejná Nula rozesmál neboť Tupá hlava zcela zapoměl, že je na hřbitově. Pak dodal: "Dnes poprvé jsem si uvědomil že jsem se nepohnul ani o krok. Můžu klidně zahodit všechny knihy, sbírat moudrost a vědění je k ničemu, protože nakonec ho sežerou červi i s mým mozkem... není třeba chodit ani do práce, protože to nikam nevede. Nyní jsem připraven k tomu abych se naučil správné meditaci." Obyčejná nula byl spokojen protože Tupou hlavu dostal tam kam potřeboval. "Žítra začnem tedy s praxí." A s těmito slovy odešli ze hřbitova. 

4. lekce 

Co je to správná meditace? Správná meditace je uvolnění. Jedině v naprostém uvolnění není možné myslet. Jedině v naprostém uvolnění tedy mizí všechny vjemy, jedině v naprostém uvolnění mizí já. Není-li tu já, pak není cesty, není cíle, není vědomí, není strachu, není smrti, není strádání, a není žádného bytí. Každý praktikant by se měl držet těchto instrukcí. Neudržovat v mysli cíle, představy a myšlenky. Neudržovat ani myšlenku neudržovat myšlenky či myšlenku boje s myslí, nevěnovat pozornost ničemu. Mistři zenu učí pozornosti. Kde je pozornost tam je pozorovatel. Tato meditace má za úkol zničit pozorvatele a to tak, že zmizí nejprve pozorované. Každý praktikující by si tedy měl všimnout tohoto. Kdykoliv je tu vědomí já, vytváří se napětí. Pokaždé když se ozve zvuk, nebo se dostaví vjem, vzniká v mozku napětí, které je lehce postřehnutelné jako tlak. Tento tlak je spojen s myšlením a s uvědoměním si já. Každý praktikant by měl zapomenout na všechna jak i na všechny způsoby. Neměl by se upínat k žádnému cíli neměl by se držet žádné metody. Může se stát, že budou během meditace nabídnuty různé zážitky a cesty někam. Toho se je nutno vyvarovat, protože tu není nic co by mohlo cestovat někam. Není tu žádné já, je tu uvolnění a nic nedělání. Není tu žádný cíl, žádné prostředí, žádné vjemy, jež by mohly být analyzovány jako zvuk. Je nutno si dát veliký pozor na to aby během meditace nevznikalo žádné uvědomování si. Není tu žádný slyšící, žádný vidící, žádný pociťující, žádný meditující ani žádný zažívající. Pokud se praktikant bude cvičit v tomto duchu, brzy dosáhne nirvány. Dosažením naprostého klidu bez snů, bez astrálních a jiných snů, dosažením naprostého uvolnění mysli se shoduje s dosažením nirvány. Není tu však nikdo kdo by ji dosáhl, nikdo kdo by mohl být osvícený a nikdo kdo by o tom mohl pak cokoliv říct. Vše co bylo o nirváně sděleno je jen sen lidské mysli. To se nedá zažít, to se nedá popsat. Jedině co lze udělat je umřít touto smrtí. Proces to však není snadný, mohou nastat děsivé vize nebo božské vize, ego může použít představivost i vaše emoce strachu tím nejneuvěřitelnějším způsobem. Zkušený praktikant by se však neměl nechat oklamat, a měl by pokračovat v uvolňování. Toto tělo není moje, toto není moje duše, toto nejsem já. To však neznamená klamný závěr, že vy jste něco jiného, něco vyššího a nesmrtelného. To jen znamená, že vy nejste! To znamená prohlédnutí klamu Máry, pak není důvod pokračovat v jeho hře. Pomáhat bytostem, chodit do práce, snažit se něco v tomto světě vylepšovat a zdokonalovat. Neboť vše co může být dosaženo je jen sen. Je to jen ve vaši mysli. Ve skutečnosti není žádné já, žádný zisk, žádné štěstí, žádné uspění, žádná moudrost, žádné vědění, žádná cesta, žádná dokonalost, žádný Bůh, žádný Buddha, žádný Mára. 

Zde je píšeň osvobození 

Není třeba žít a není třeba umřít.
Každý okamžik je ten nejlepší okamžik,
žel není toho kdo by to mohl potvrdil,
ani to kdo by si jej mohl vychutnat. 

Co je to život, co je to smrt?! 
Vymeťte pavučiny a zabijte pavouka.
Za kytičky... za včeličky...
ať rozkvete louka! 

5. lekce 

"Nyní Tupá hlavo přejdeme k praxi. Dnes ti vysvětlím základy i úskalí správné meditace. Poslouchej tedy pozorně." Začal nový den Obyčejná Nula. 

"Základem správné meditace je správná pozice. Pozice, která dokáže udržet bdění a přitom umožňuje být uvolněný. To je ověřený lotosový sed ale není až tak nutný. Důležité je aby pozice umožňovala uvolnit tělesné napětí ve svalech. Mohl bys i ležet, ale tvá mysl je zvyklá v pozici ležení myslet či snít. Je to už takový spouštěcí mechanismus vybudovaný po mnoho generací. Princip spánku je v celku stejný jako správná meditace. Tělo se uvolní, všechna napětí se uvolní a člověk usne. Zapomene na sebe. Ucho neslyší, oko nevidí, hmat nereaguje. Člověk spí tvrdě, ale není při tom bdělý. Neví o tom že by spal. Později až spánek splnil své se probouzí mysl a začne se přehrabovat ve svých záznamech. Začne si pohrávat s promítáním, protože ji v tom nikdo nekontroluje. Tehdy se začínají zdát sny. Ego si prostě hraje svá představení. Může si vytvořit cokoliv, nic není nemožné, může se stát králem, může slyšet, vidět, může být nesmrtelné, může cokoliv. Lidé hledají ve snech smysl, analyzují je. Protože neznají jejich podstatu. Vznikájí tu snáře a výklady a věštění, zkrátka sny se stávají důležitou součástí moderní psychologie. Ale ve skutečnosti je to tak jako by si malé dítě posadilo k digitální střižně Holywoodu a hrálo si čudlíkama. To co vznikne pak má být obrazem pro věštění. Jsou i metody, kdy se snažíme trochu dítě naučit ty čudliky mačkat, aby jsme ovládli to co se nám má zdát. A tak tu vzniká Lucidní snění a astrální cestování. Nikdo však z těchto velkých snílků a cestovatelů ve vesmíru neopustil prostor své mysli. Celý jejich vesmír je obsažen v malé kouli velikosti kokosového ořechu. Zmínil jsem tedy sny abych ti ukázal společné znaky nástupu ke spánku a k meditaci. Takže počáteční symptomy jsou stejné. Praktikant začne zívat. To je dobré znamení, protože mysl nemá žádný cíl, žádný objekt svého zájmu a tak usíná." "Na tom něco je, protože člověk který si něco uvědomuje, člověk který slyší, přemýšlí nebo vnímá cokoliv nemůže usnout dřív než se uvolní." Dodal Tupá hlava. 

"Snaž se tedy pozorovat průběh i když budeš usínat, abys porozuměl celému principu jak vyzrát nad myslí. Když se na to podíváš, zjistíš, že když jdeš spát, nemáš před sebou žádný cíl, prostě jdeš nic nedělat. Kdyby si v mysli držel myšlenku že chceš spát, že musíš spát, nikdy nesuneš dřív, dokud ta myšlenka nezmizí. To je začarovaný kruh těch, jež trpí nespavostí. Jak se to však projeví v základních předpokladech pro správnou meditaci? 

Za prvé není tu žádná činnost, žádný konatel žádný cíl ani záměr, který by se měl sledovat. V praxi to znamená, že nesmíš meditovat. Buddha nikdy nemeditoval, stromy rovněž nemeditují ani zvířata nemeditují a proto jsou v nirváně. Kdyby meditovali pak by nemohli být v nirváně, protože by tu existoval konatel. Takže prvním největším úskalím je, že se nesmí meditovat. Každý praktikant by měl usedat do lotosového sedu s tím, že nebude meditovat, nebude se uvolňovat, prostě s tím, že nebude dělat nic jen si tak bude. To si zapamatuj, protože to je první chyba, které se dopouštějí milióny lidí." "No to je ovšem revoluční postoj! To mě učili úplně něco jiného!" Postěžoval si Tupá Hlava. "Proto si taky neudělal žádný pokrok. Bylo mnoho lidí, kteří strávili půl života jako poustevníci a meditovali v jeskyních aby se stali Buddhou. Škoda. Kdyby se jim do ruky dostala tato kniha, dosáhli by osvobození už po páru letech. Možná dřív. Záleží jak se tomu věnují. Někdo může být uvolněný celý den a někdo je 12 hodin ve starostech a jeho mysl se rozvíjí geometrickou řadou. Takový člověk je podoben muži jež se rozhodl dupnout na plyn ale přesto nepustil brzdu. Kam se asi tak může dostat takový člověk?" Zeptal se Obyčejná Nula. "Jedině do pekla, uznal Tupá hlava." 

"To není tak přesné, protože aby se dostal do pekla, musel by být mimo něj, tento člověk si spíš jen přiložil pod svůj kotel více dřeva. Tím ušetřil spoustu práce čertíkům, asi doufá, že bude mít u pekla protekci a oni ho pustí jednou do nebe. A tak hraje na jistotu. Co kdyby... tím nic nezkazí. Ale to není tvůj případ, ty už jsi zažehl správnou jiskru. Nyní tedy pokračujme dál. Dalším velkým úskalím je překonání mysli. Mysl je velice rafinovaná. Hned se chopí každé příležitosti. Třeba tě trochu pustí dál, a pak se ti ozve jako intuice, začne ti pomáhat myšlenkami typu, abys zkusil naslouchat tomu, abys šel za tímto pocitem, abys sis představil světlo kolem tebe, aby si přenesl pozornost k srdeční čakře, abys pozoroval dech nebo vnímal energie. Takto k tobě mysl promlouvá. Jak říkám je velice rafinovaná, a ty si myslíš, že už nemyslíš, že to je hlas duše. Už to nejsou rušivé myšlenky ale pomáhající myšlenky. V tomto stádiu, se můžou zjevovat různé bytosti a různé hlasy které tě vedou. Všechno to je však mysl. A pokud máš zavřené oči, pak jsi mnohem zranitelnější a mysl to má lehké. Okouzlí tě svou hrou a ty si myslíš že jdeš dobře a že jsi dokonce veden něčím Božským. Dostat se do tohoto stavu je velice snadné mnozí jedinci používají i psychedelika. To znamená že sami zničí svou bdělost ve prospěch mysli a ta si rozjede svou šou tzv. mystických zážitků. Je to velká past, a jen zkušený praktikant ji prohlédne. Na tomto stupni zůstávají viset mnozí svatí a vyvolení lidé jež píší různé knihy a učí lidi svým bludným technikám. Problém je v tom, že všechny mysli jsou stejné a tak každý kdo se přidrží techniky brzy dojde ke stejným výsledků a vznikají nám tu takové pitomosti jako hovory z Bohem či z jinými entitami stvořenými jen vlastní myslí. Všechno co obnáší termín -představ si- můžeš spláchnout do wc, neboť je to cesta do pekel avšak zkrze bránu světla. Což je velkým lákadlem pro mnohé můry. Jsou tak oslněné, že přestali vidět na cestu. Proto bys nikdy neměl zavírat oči, protože mysl využije příležitost a vymění bdělost za snění aniž bys to poznal." "No to je šokující... není pak divu že nikdo nemůže dosáhnout osvobození a přitom se tolik lidí pyšní mystickými zážitky považující za své měřítko správné cesty a za své medaile z duchovního růstu." Konstatoval na to Tupá hlava. 

"Nejhorší na tom je, že to budou dělat velice dlouho ale nikam se nedostanou. Mohou mít lepší a lepší zážitky, ale stále tu je zažívající a tedy i trpící. Kdyby aspoň neposkvrňovali nevinné svými bludy. Dnes je všechno na hlavu postavené a proto ten kdo dokáže plácat větší bludy je považován za nejdokonalejšího mystika. Proč tak dělá? Protože to je zase ego, které usiluje o pozornost. Je to jen jeho vychytralá hra. Nechme tedy slepé ať vedou slepé a věnujme se opět správné meditaci, protože jen díky ní můžeš dojít spasení a to už je jen kousek od spasení světa." "Copak i já mohu spasit svět?" Zeptal se překvapeně Tupá hlava. "Nejen že můžeš, ale musíš, je to povinnost a závazek každé bytosti aby spasila svět od sebe sama. Od svých ideí dokonalosti, od svých soudů. Jedině tak že zmizí tvé já může být zkrze tebe spasen svět. Ale není za to žádná odměna... to si nemysli. Protože jsi je nejprve uvrhl do pekel teď ho zase spasíš. To není žádná zásluha, to je jen odčinění svých chyb. Takže tady vidíš, že je nutno začít vždy od sebe. Tam je hlavní příčina. Pokud chceš spasit svět, znamená to jen, že jsi nespasil ještě sebe. Pokud chceš napravovat svět, znamená to že jsi nenapravil ani sám sebe. Tak to funguje." "No to je komické a co po tom ti všichni svatí co si hrají na organizátory dobra a spasitele od hříchů." Zeptal se Tupá hlava. 

"Ti si sami sypou popel na hlavu, protože tím jen prozrazují vlastní pekelné utrpení. Takže podle toho je odedneška poznáš. Jak mohou ze svého pekelného kotle mluvit něco o svobodě? Mnozí jim to žerou, neboť přikládat pod vlastní kotel se všem v pekle jeví jako dobré. Čertíci jsou rádi za takové vůdce. A tak jim trochu uberou na plamínku pod kotlem a ostatním přidají. Proto takoví svatí lidé žijí v bohatství a přepychu a mají se velice dobře. Pravého mistra, člověka který dosáhl svobody však nikdo nemá rád, a nikdo si ho nevšímá, protože vydává svědectví o pokrytectví. A říká že utrpení není třeba, že utrpení je jen iluzí že žádné jiné zlo kromě jejich dobra tu není. Správný mistr jsa sám svoboden, vidí okem dharmy skutečnou podstatu věcí. Nezajímá se o sladká slova, stačí mu jen vidět takovou seanci, nebo zaslechnout byť jen pár vět od mistra a hned prohlédne klam. Neboť tam kde je tma nemůže být světlo. Samo slovo světlo totiž tmu nezažene, ba naopak ji umocní. Jsou dva druhy takové pomatenosti. Jednou taktikou je lidi ponižovat a pošpiňovat protože to je už zažité, že všechno je hřích a druhou je jim naopak lichotit že jsou krásní a hezcí a že jsou jen oni na té správné cestě a u správného gurua, a jiní nejsou hodni spasení. Princip je však stejný je to hra na struny ega. A tak si každý najde toho správného gurua, který mu dává to co jeho ego chce slyšet. Skutečný mistr však říká vždy opak. Zkrátka bere všechny sny a hračky se kterými si ego může zahrávat, ničí všechny jeho záchytné body. Proto ho žádné ego nemá v lásce." To je i můj případ, protože jsem byl na tebe z počátku zlý, a pýcha ve mě se mi ukázala, protože jsem si říkal jak ty můžeš radit někomu témeř dokonalému jako já?" Přiznal se Tupá hlava. 

"To je drobře že jsi sám uviděl svou pýchu, o to mi právě šlo, ale nyní zpět ke správné meditaci. Jen co překonáme mysl, je tu hned další úskalí a tím je uvědomování si. Zde vzniká ztotožňování se. To je poslední past. Zde ještě naposled žije oddělenost. Tady vznikají závěry typu, slyším, cítím, můj dech, mé tělo, má duše, můj postup, můj zážitek, tepelné vlny, blažené vlny. Zde jsou všechny soudy, jako krásné, hnusné, blažené, veselé, šťastné atd. Zde se praktikant nesmí oddělovat od vjemů. To je velice rafinovaná past. Je to poslední stav bytí. Jsou tu smyslové informace, ale nemají se soudit ani pojmenovávat. Praktikant by se s nimi neměl ztotožňovat neboť to není on, jsou to jen vjemy. Jen vjemy existují nic jiného tu není. Není slyším, není tu květina, není tu auto... jen vjemy bez názvu a bez místa určení. Zde si praktikant může pomoci metodou splynutí. Tedy že pokud je tu vjem zvuku, zvuk nepřichází od nikud a nic neznamená... zkátka není zvuk ani zdroj zvuku ani ucho. Je to jako by jedním uchem tam a jedním ven letěl moc sladký bonbón a mlsná mysl po něm chce chňapnout a analyzovat ho, protože k tomu ji nutí strach ega. Stejně tak je to i s okem... jedním tam druhým ven... není nic co by se dotklo vjemu, nic co by ho uchopilo, hodnotilo a zkoumalo. Někdy pomáhá i to, že žádný zvuk nepřichází z venčí ale vzniká až uvnitř hlavy. Stejně tak obraz. Praktikant se stává zvukem a stává se obrazem. 

Ještě před tím však si může praktikant všimnout, jako by ho obklopovala nějaká pomyslná skleněná koule, která mu brání v bezprostředním kontaktu. Praktikant může intuitivně cítit, že vše je jakoby z druhé ruky a tlumené, ochuzené. Jako by byl ve vězení nic není jasné a v plné intenzitě. Praktikant se tady musí vzdát svého těla svých hranic a rozpustit je. Najednou se praktikant stane sám vším a tedy ničím. Zmizí ve všem což se podobá orgasmu i smrti." 

"Pokud jsem vše správně pochopil, tak nemám nic dělat, mám zaujmout postoj jako bych šel spát, tímto se vytratí všechny cíle mysli. Podržím tento postoj, a snažím se stále dál uvolňovat všechno. Nesnažím se jít ani dopředu ani nikam jinam, nic neočekávám, nic nesleduji, prostě tu jen tak sedím bez cíle a záměru. Toto dále držím a stále se uvolňuji až se i mysl uvolní. Dále pokračuji v odosobňování a neuvědomování si a neanalyzování vjemů a somozřejmě pak dále se uvolňuji až se uvolním i od snahy neanalyzovat a neztotožňovat se, a tak dále až zmizím." Odpověděl na to Tupá hlava. 

"Takto to vypadá velmi jednoduše, ale v praxi už je to složitější. Chce to trénink. Jako bys čekal na smrt... už nic jiného tě nečeká. To zabírá. Jako bys ležel v rakvi a čekal. Kdykoliv se naskytne nějaký konflikt, kdykoliv zjistíš, že ses nechal napálit myslí, pak se vrať k uvolňování. Uvolnění nemá být jen fyzické ale i psychické odpovídající postoji že všechno vzdáváš, nic nemanipuluješ už nic nechceš ani neočekáváš. Postoji, kdy necháváš všemu volný průběh, kdy umožňuješ aby sám Duch svatý v tobě začal pracovat a ty se mu zcela odevzdáš. Toto uvolnění lze praktikovat společně s výdechem, neboť v praxi výdech znamená úlevu, konec snažení, vzdání se. V praxi se stává, že mysl se snaží rozostřit obraz a dívat se do neznáma. Někdy tomu napomáhá i dnešní duchovní meditační hudba. Tomu je třeba zabránit, protože praktikant by měl být bdělý. Nikoliv zahleděný a zasněný. Stále bdělý. Hudba zde může být velkou překážkou. Praktikant si také může pomoci větou jen tady a teď. Prožívá na 100% tady a teď. Tady a teď. Tady a teď je všechna nirvána. Tady a teď je cíl. Není třeba nic jiného, vše je tady a teď, žádná dimenze, žádné hlasy... Pokud to praktikant dělá dobře, zaplaví ho opravdové uvolnění. Tam kde je opravdové uvolnění je i radost a blaženost. Radost se nikdy nemůže setkat s napětím, smích rovněž ne. Často se stane, že praktikant se bude smát, bude mít pocit že exploduje radostí a přitom nemá důvod, má normálně otevřené oči i uši jako obvykle což je zázračné. Nemusí je zavírat, nemusí utíkat někam pryč z tohoto těla, z tohoto světa. Je tady a teď tak jak je a je pomalu se ho zmocňuje neuvěřitelná blaženost, která není ničím podmíněna. Ztrácí se zde všechny hranice praktikanta... Zítra začnem cvičit šest pokladů Buddhy." Završil Obyčejná Nula a s tímto se rozešli. 

6. lekce 

Poklad první Buddhovo oko. 

Hned ráno vzal Obyčejná Nula Tupou hlavu do centra velkoměsta. "Tady budeš cvičit Buddhovo oko." "Cože? Tady?" Divil se Tupá Hlava. "Ano tady je to skvělé místo. Nelíbí se ti tu snad něco?" Usmál se Obyčejná Nula. "No nevím byl jsem zvyklý, tak jak radí duchovní knihy meditovat v pravidelný čas, v pravidelném obleku, ve speciální místnosti před oltářem a vonnými tyčinkami za poslechu speciální hudby." Dodal Tupá hlava. "V duchovních knihách se toho už napsalo. Serepetičky a bláboly. Když se obklopíš samými hezkými věcmi ego zalézá uspokojeno. Ale takto jej nikdy nezničíš, ani se ho nezbavíš. Je třeba ho vyburcovat na povrch, aby se červ ukázal ve své kráse. Skočit do toho čemu se brání, co ho ruší, čeho se bojí a co neschvaluje. Tam se pozná jestli je už mrtvé nebo ne. Skočit do takového ohně, že raději od tebe uteče najít si jinou oběť." Komentoval duchovní strategii ústupu a otroctví egu Obyčejná Nula. "No to je ale úplný zvrat, to je pak jasné, že ti co egu slouží, se rozpouštějí jen v dočasné blaženosti, ale nikdy se ho nezbaví. Že mě to nenapadlo dřív!" Postěžoval si Tupá hlava. 

"Posaď se, uvolni se, dívej se. Žádné rozostřování, žádné zavírání očí. Malé děti ani zvířata nic nerozostřují a přec jsou v nirváně. Trik spočívá v dosažení uvolnění. Tam kde je uvolnění je 100% pozornost a koncentrace o níž se nezdálo ani sebevětším autorům knih. Mysl a ego se bude snažit rozostřovat a zavírat oči, aby mohlo spustit to své snění a přemílání. Moc vjemů je ruší, zaneprázdňuje, vysiluje a unavuje. Ale ty nejsi mysl ani ego. " Pokračoval Obyčejná Nula. 

"Chceš říct, že mě to hemžení nemůže rušit?" Zeptal se Tupá hlava. "Jak může levé oko rušit pravé oko? Jak může obraz rušit sám sebe. Ruší se snad oko a ucho, ruka a noha?" Rozesmál se Obyčejná Nula a zeptal se Tupé hlavy: "Co vidíš?" "Vidím lidi, auta, stromy ptáky, prostě městský ruch." Odpověděl Tupá hlava. "To poznání není úplné, proto tě to ruší. Pamatuj, jen vjemy existují. Prázdné barvy, film odrážející se v zrcadle. Nejsou lidi, nesjou auta ani stromy... je tu jen trochu červené trochu modré, a trochu žluté barvy. Ale i barvy nakonec neexistují. Kde jsou lidi a město když se mysl zastaví? Když zrušíš rozlišování, porovnávání a uchovávání vjemů? Proto tak se cvič. Není pozorovatel a není pozorované. Není žádný vztah ani rušení. Jak může loď rušit západ slunce? Jak se shluky barev mohou rušit? Ruší snad zelená modrou? A zdaliž barvy nepocházejí jen z roštěpení jedné věci? Barvy se milují, spojí-li se v jednu věc zmizí zpátky v nirváně. Tak se cvič. Není oko, není barva. Netvoř lidi, budovy, stromy ani ptáky. Netvoř a b c. Netvoř chudý, tlustý, červený, zelený, krásný, škaredý, blízký, vzdálený, sympatický či nesympatický. Netvoř žádný soud! Neboť tam kde je soud je i mysl i ego i utrpení. Buď jako zrcadlo. Nevinné a odrážející vše tak jak je. Pak uvidíš, že vše je jen změť barev odrážející se na sítnici oka. Před okem je nirvána, za okem je utrpení. Tak se cvič. Jako němé zrcadlo, jako němé oko, jako oko slepého. Vjemy svobodně přicházejí a svobodně odcházejí. Vjemy čisté přicházejí a neposkvrněné odcházejí tak jako by ses díval na proud řeky. Tak se cvič. Zde ti dávám zrcadlo, to bude nyní tvůj mistr. Naslouchej mu pozorně. Když budeš na rozpacích zeptej se ho jak ono vidí svět. Až rozvineš oko Buddhy postoupíme dál." Završil Obyčejná Nula. 

A tak se Tupá hlava cvičil. Ve městech u měnících se reklamních cedulí u televiních obrazovek. Během tří týdnů se Budhovo oko vrátilo zpět k Budhovi. Tupá hlava pochopil, že mezi ním a viděným neexistuje vzdálenost. Pozorovatel a pozorované splynule v jedno. Jako by obrovská zrcadlová koule vše soustředila do svého středu, do jediného bodu. Již nebylo třeba žádné koncentrace, žádného úsilí k vyvinutí pozornosti. Bylo to prostě tak přirozené jako když klidná hladina odráží měsíc. Tehdy nebylo ani třeba se zavírat do temných místností, zavírat oči či rozostřovat obraz. To všechno byly činnosti již namáhavé. Dalo by se říct, že čím více vjemů tím zajímavější a fantastičtější to byla šou. Dalo by se říct, že tímto okem bylo vidět vše, i vepředu i vzadu, i nahoře i dole. 

Tehdy se ho Obyčejná Nula znova zeptal: "Co vidíš?" "Není viděné ani vidící, jen samo vidění, jen vjemy. Dalo by se říct, že vidím, všechno a nic, jen svůj obraz, sám sebe, ale i to je velká lež. Nelze o tom nic říct." Obyčejná Nula jen dodal: "Nyní se Buddhovo oko navrátilo k Buddhovi. Nyní jsi osvobozen od zrakových soudů krásné, škaredé, osvobozen od lpění i strachu z vjemů zrakových, od kupení, zadržování a shromažďování vjemů krásných a od odstraňování a bojování proti těm jevům škaredým. Osvobozen z nedostatků krásného a z utrpení přítomnosti škaredého. Ať tě někdo postaví na smetiště nebo do lusxusního bytu, ať jsi v chrámu nebo v nevěstinci, ať jsi v márnici nebo na svatbě, ve dne v noci, ať před tebou stojí mladá krasavice nebo shrbená stařena, ať před tebou stojí císař nebo žebrák, démon nebo víla, Bůh nebo Ďábel... Buddhovo oko ti zajišťuje trvalý mír. Nyní pokračujme dál." 

7. lekce 

Poklad druhý Buddhovo ucho. 

Tupá hlava se tedy přesunul k rušnému staveništi kde byl nesnesitelný hluk. Zbíjení, broušení, zuřící kompresory, jezdící auta, bagry a traktory. A aby to nestačilo přinesl Obyčejná Nula magnetofon s různými disky Death metalových skupin, nebo namluvených zpráv z rádia a televize. 

"Zde budeš cvičit ucho Buddhy." Sdělil klidně Obyčejná Nula. "Cože? Tady? Vždyť mě to bude rušit. Jak mohu v tomhle rachotu dosáhnout stavu meditace?" Tázal se hořce Tupá hlava. 

"Stav meditace nezávisí na okolním prostředí! Mnoho lidí utíká k rozjímavým skladbám a nechají se vtahovat do snových světů. Nejsou tady a teď. Cesta k osvobození je trnitá. V maximálním utrpení nachází se nirvána. V maximálním úsilí nachází se uvolnění. Nebuď jako jiní. Nebuď ustrašená lpějící a rozežraná ovce, jež otročí choutkám svého ega, hýčká jej a obklopuje jej krásnými věcmi. Jen ubožáci si dělají život krásným. Takoví lidi nikdy nedosáhnou osvobození, ikdyby se rozplývali ve světle i kdyby si na pomoc vzali jakékoliv drogy. Tento jejich finančně i zdravotně nákladný sen se brzy rozplyne. A proto tak se cvič. Nevytvářej slyšícího a nebude rušení. Zvuk sám sebe rušit nemůže. Proto se před hlukem ukryj v hluku samém. Neutíkej, splyň s ním. Pak nebude ani jedinná nota, jedinná hláska mimo tebe. Ucho samo sebe neslyší, reproduktor je v základě hluchý. Nedokáže přehrát sám sebe ani rušit sám sebe. V pravdě neexistuje žádná vzdálenost mezi zvukem a tebou. Vše před uchem je v nirváně. Až za uchem vzniká utrpení. Tak se cvič, že není slyšící ani slyšené, že nic nepřichází z venčí. Jako ozvěna v prázdné místnosti rodí se tyto vjemy. Tam kde není soudce není utrpení. Co může být rušivé když se mysl zastaví? Když posloucháš hudbu, která se egu líbí, ono je spokojené a povolí ti otěže. Mnoho lidí se nechalo nachytat. Kdo by bojoval proti příjemnému? Proto velmi široká je cesta do pekel. A tak ego přežívá, ikdyž to vypadá že zmizelo. Ale když se postavíš proti jeho žádostem a vydáš se na trnitou cestu, okamžitě se ego ukáže v celé své kráse a začne tě mučit. A dokud neodstoupí, nemůže přijít nirvána. Podívej se na ego zpříma. Nesluž mu, neutíkej před ním, ani s ním nebojuj. Polož ho na jeho vlastní kříž. Tak se cvič." 

Tupá hlava tedy poprvé porozuměl principu skutečné cesty k osvobození, cesty proti svým žádostem, touhám a snům, proti svému lpění. Během tří týdnů se Buddhovo ucho vrátilo k Buddhovi. 

Tehdy dosáhl osvobození od utrpení slyšícího. Pojmy krásná, hrozná, harmonická a disharmonická ztratily význam. Nyní bylo vše tak jak je, naprosto úplné. Nebylo nutné hodnotit ani posuzovat, vše bylo v nirváně a míru. Vše bylo jen prázdným tichem, holým vjemem, ozvěnou v prázdné místnosti. Tehdy se ho Obyčejná Nula zeptal co slyší... a dostal pohlavek. 

S úsměvem pak prohlásil: "Nyní jsi osvobozen od kupení a shromažďování CD. Od pořizování různých přehrávačů a od utíkání k iluzím do světa hudby. Nyní jsi osvobozen od boje proti hluku. Nyní znáš že ticho je zde stále a nezávisí na uchu. Nyní znáš že není nutné zvuk násilím zadržovat a ze strachu jej hodnotit. Nyní jsi osvobozen od tohoto zbytečného utrpení. Osvobozen od veškeré připoutanosti a boje vůči vjemům zvukovým. Svaté, hříšné, krásné škaredé... prázdné zvuky, prázdná slova... neposkvrněné přichází a neposkvrněné odchází. Jako nevinná membrána reproduktoru jako úder na strunu promění se ve zvuk který strunu naplňuje tak stejně rozeznívá se ucho Buddhy. Struna každý úder bezvýhrad příjmá a ve vibracích nachází radost i naplnění tak rozeznívá se tělo Buddhy při každém zvuku. Není nutné na sebe brát toto tělo se zkaženým uchem lidským. K čemu je vyhledávat jen určité zvuky, poslouchat jen iluzorní snové tóny, jež dodávají lidské hračky. Každá hudba se skládá z not a z ticha mezi nimi. Stačí změnit jejich sled a mnoho lidí si zacpe uši, protože neslyší že ticho mezi nimi je stejné. Není rozdíl mezi tím když si prdne osel nebo když zazní akordy světoznámého hitu. V pravdě není ani vteřiny ticha ani vteřiny nudy. Stále jsou tu vjemy. Dokud bije tvoje srdce nelze vytvořit tzv. nudné ticho. Nyní pokračujme dál." 

8. lekce 

Poklad třetí Buddhův nos. 

Hned na to zavedl Obyčejná Nula Tupou hlavu na městskou skládku, kde se míchalo mnoho pachů z rozkládajících a tlejících potravin, z uhynulé zvěře i z kravského hnoje, protože nedaleko po větru bylo velké hnojiště. "Zde budeš cvičit Buddhův nos." Poznamenal Obyčejná Nula. "Cože? Vždyť se tu nedá ani dýchat!" Zacpával si nos Tupá hlava. "Jak může smrad rušit smrad? Odkud smrad přichází? Před nosem je vše v nirváně. Pohleď na toho psa jak z plných plic očichává z takové blízky značně rozkládající se tělo zajíce! Tento pes má stokrát jemnější čich než ty. Všechno cítí ve stonásobné intenzitě. Co je pro tebe jemná decentní vůně je pro něj něco jako rozlitý barel té nejkoncentrovanější voňavky v malém prostoru jeho boudy. Kde je tedy chyba? Proto tak se cvič. Není vůně ani smrad, není čichající ani čichané, nos sám sebe necítí. K čemu je následovat žádosti a sloužit rozmarům ega, zahalovat se do dýmu vonných tyčinek a vůně olejů vonný lamp? Cesta k osvobození je trnitá. Podívej se na své ego zpříma. Bojuje a naříká, bičuje tě abys mu sloužil, abys následoval jeho žádosti. Jak se ho chceš zbavit? Tam kde je sluha je i pán! Tam kde je otrok je i otrokář. Neztotožňuj se s nosem ani s myslí. Kde je pak tem, který cítí smrad? Smrad odkrývá ego, pohleď na něj, polož jej na jeho kříž . Schovej se v smradu. Tam totiž peklo nehledá. Tam tě čerti ani smrt nenajdou. Tak jako otrokář nerad propouští dobrého otroka, tak se bude ego šprajcovat. Bude zkoušet cokoliv, nutit tě až ke zvracení, jen aby jeho žádosti nepřišly o skvělého hostitele. V tobě se mají dobře, venku je čeká pláč a skřípění zubů. Venku je čeká hlad a žízeň. Nemají žádný prostředek k ukojení, žádného hostitele, žádnou oběť, aby se mohly množit a přežívat z generace na generaci. Cesta k osvobození je trnitá. Vonné tyčinky jen přilákají další příživníky a démony abys jim následně sloužil každý den. Proto tak se cvič. Půjdeš-li trnitou cestou, všichni démoni a příživníci, celá ta vykořisťovatelská čeládka tě opustí. Budou si hledat jinou oběť. Dnes jim to netrvá ani moc dlouho. Lidí je dost a jsou tak marniví a rozežraní jako kdysi sultáni. Dřívě měli lidé více vhledu a tak i cesta k osvobození byla trnitější, protože příživníci se drželi takového vzácného hostitele jako klíště. Dnes je to snazší. Avšak nečekej, že tě otrokáři jen tak propustí za x-let vzorné služby. Oni žádný důchod neuznávají. Odejdi sám máš-li odvahu postavit se jejich iluzornám zbraním, postavit se vlastním představám, tedy sám sobě a své mysli." 

A tak se Tupá hlava cvičil. Za tři týdny se Buddhův nos vrátil k Buddhovi. Tehdy ho Obyčejná Nula přišel prověřit. Donesl s sebou jednu voňavou zdechlinu, dal mu ji pod nos a zeptal se: "Co cítíš?" Tupa hlava si přivoněl z plných plic a řekl: "Jak může vesmír cítit sám sebe, sám sobě smrdět a sám se rozdělovat na voňavou a smradlavou věc? Není nutné vytvářet trojí svět pro analýzu jedné věci. Před nosem je vše v nirváně. Neposkvrněné vjemy přicházejí a Tupá hlava se jich nedotýká." 

"Nyní jsi osvobozen od vůní i smradů. Není rozdíl mezi záprdkem a voňavkou. Zvířata si nesmrdí a proto se nevonějí. Lidé se ztotožňují se svým tělem i se svým nosem. Sami sobě smrdí a tím zažívají utrpení na každém kroku. Večně zakletí mezi smradem a vůní vytvářejí karmu miliard bytostí, poskvrňují a zotročují své okolí. Nehledají nirvánu, neboť jim smrdí. Kvůli labužnickému nosu zaprodávají celý svět Ďáblu. Nyní můžeme pokračovat dál." 

9. lekce 

Poklad čtvrtý a pátý Buddhův jazyk a hmat. 

Obyčejná Nula zavedl Tupou hlavu k velké restauraci. Nešli však dovnitř, nýbrž k zadnímu vchodu kde se vyvážejí zbytky jídel prasatům. Prostředí tam bylo nevlídné, zbytky z kuchyně se míchaly ve speciálních nádobách a vozili se do nedalekého chlívku. Takže všude po zemi i po nádobách byly znatelné stopy zaschlých zbytků moderního stravování. Byli tu i kontejnery s odpadky. 

Obyčejná Nula vytáhl tři talíře a do jednoho nabral obsah nádoby se zbytky, do druhého trochu ze slizkých odpadků a do třetího hromádku hnoje. "Zde budeš cvičit hmat i chuť." Konstatoval Obyčejná Nula. "Tupé hlavě se sevřelo hrdlo. "To si snad děláš legraci!" "Ne nedělám. Pověz mi ještě co ti nechutná, čeho se štítíš, co ani v pomyšlení bys nedokázal na jazyku snést." Pokračoval Obyčejná Nula. A tak mu Tupá hlava sdělil některé z jídel, které nemá rád. Obyčejná Nula to zařídil se šéfem restaurace, a pak promluvil k Tupé hlavě. 

"Nyní cvič hmat. Není žádná odporná věc. Vše je v mysli. Co je mysli odporné je odporné všem smyslům. To co vidí oko jako odporné to i hmat i chuť bude vnímat jako odporné a člověk se můlže i pozvracet. Ale to jsou jen předsudky. Když člověka uvedeme do hypnózy a postavíme jej mimo tyto předsudky bude se oblizovat i na hovnu a bude jej hýčkat mezi prsty jako nejjemnější samet. To vše je možné. Když se probere ani si nevzpomene, že jedl hovno a bude se cítit tak jako by snědl řízek. Tak se lze naučit chodit i po žhavém uhlí, tak se lze naučit i chodit po vodě. Tehdy když jsou základní předsudky postaveny stranou, když schází paměť a vědění, tehdy se dějí zázraky. Bez hypnózy je třeba několikaleté sugesce nutné k zvrácení mylných předsudků. Jsou tu jitá pravidla v tomto světě. Některá se dají porušit, jiná můžeme obejít. I kdybys vypil litr nejprudšího jedu, nemůže ti to ublížit. Proto tak se cvič. Zde máš tři talíře odporných věcí. Není žádná hmatatelná věc. Oko i čich jsi zvládl. Nyní by to neměl být problém. Na talířích jsou jen vjemy, jen vjemy. Trochu barev, trochu pachů, trochu hmatových vjemů. Podívej se na malé dítě. To nezvrací a vše strká do pusy. Dej mu tyto tři talíře a v klidu se z nich nají. Proto prohlédni ten klam mysli. Když nevíš co to tady před tebou leží, když jsi v tom nevinný a neznáš původ toho, pak není možné aby to bylo odporné. Tam kde nejsou představy tam není ani strach ani nemoci, ani jiné utrpení. Takl se cvič, jako bys míchal rukou ovesnou kaši, soustřeďuj se jen hmat. Když zavřeš oči a zacpeš nos dodávající druhotné vědění, jak bys mohl poznat rozdíl mezi teplou ovesnou kaší a teplým kravincem?" 

A tak se tedy Tupá hlava cvičil, ze začátku to bylo těžké, ale brzy se zbavil strachu i odporu. Pak začal cvičit totéž i s jazykem. Obyčejná Nula mu nosil ty jeho vybrané speciality. Párkrát se pozvracel, ale po nějakém čase i tuto překážku nakonec pořekonal. Nyní se cítil mnohem volnější a osvobozenější než dřív. Mnoho strachů a utrpení se vypařilo. Po třech týdnech se Buddhův jazyk a Buddhův hmat navrátily k Buddhovi a všechny věci nahmatané a všechny věci ochutnané byly očištěny od předsudků a tyto vjemy byly plně rozpoznané ve své pravé přirozenosti. 

Jsou to jen vjemy které přicházejí a odcházejí. Nyní jsi osvobozen od vyhledávání příjemných věcí a od boje proti těm nepříjemným věcem. Postupně rozvíjej těchto pět pokladů a buď plně bdělý při pozorování těchto vjemů. Neztotožňuj se s nimi a nevytvářej zde žádného zažívajícího. Ještě bych dodal, že hmatovým vjemem jsou i různé pocity, emoce a bolesti. A proto Tupá hlavo slyš rozšiřující učení, které tě osvobodí od všech strastí, emocí i bolestí. Toto je věru nejvyšší technika ze všech. Postupuj takto... Příjde-li utrpení způsobené zrakem, vidíš-li něco strašného... udržuj mysl takto... obraz, obraz, obraz... nic víc, žádný soud. Neříkej vidím, nesuď to co vidíš podle nějakých měřítek vědění a utrpení zrakové zmizí. Slyšíš-li něco odporného... udržuj mysl takto... zvuk, zvuk, zvuk... nic víc. Neříkej slyším, nesuď to co slyšíš podle měřítek vědění a utrpení sluchové zmizí. Cítíš-li něco odporného opět udržuj mysl takto, čich, čich, čich... nic víc. Neříkej si cítím, nesuď čich dle měřítek vědění a utrpení čichové zmizí. Pokud něco jíš, udržuj mysl takto... chuť, chuť, chuť... neříkej si jím, a nesuď tu chuť dle měřítek vědění. Pokud vnímáš něco hmatem... udržuj mysl takto... hmat, hmat, hmat... neříkejte si dotýkám se, nesuď dle měřítek vědění. Pokud si něco představuješ nebo na cokoliv myslíš, udržuj mysl takto... představa, představa, myšlenka, myšlenka... nic víc, neříkej myslím, představuju si, nesuď to podle měřítek vědění. Dále je-li tu bolest... udržuj mysl takto... bolest, bolest, bolest... neříkejte bolí mě to... pokud tu je smutek.. udržuj mysl takto... smutek, smutek... nic víc... neříkej jsem smutný... jsem hladový, jsem unavený... atd atd. Takto jen pozoruj vjemy. Buď kolemjdoucím. 

To se skvěle trénuje na těch negativech, ale POZOR! Pokud vpustíš jakékoliv pozitivum, budeš trpět i negativem. Je nutno osvobodit se a povznést nad jakýkoliv soud, nad jakýkoliv prožitek, ztotožnění, vytvoření "já". Správně udržuj tu mysl o které jsem mluvil při každém vjemu, ještě dřív než rozsoudíš vjem na příjemný a nepříjemný, a když to dotáhneš do dokonalosti, pak ani nebudeš schopen definovat smutek ani radost, ani bolest ani slast. Žádné příjemné a nepříjemné, žádné pozitivní ani negativní. Právě v tom spočívá Buddha.. plně osvícený. 

V podstatě, všichni lidé utíkají k těm pozitivům... a to je ten problém. Kdo by si nelízl nektaru že, kdo by bojoval proti požitkům? Tak ať se nediví, že nektar je sice na jazyku sladký ale v břichu se mění v palčivou věc. Tak pracuje peklo... nabízí jen ty krásné věci... ale s nimi na sebe bereš závazek odžít i ty špatné věci... ale samozřejmě v jistém poměru, tak minimálně jedna ku deseti. Peklo je přece byznys! A tak si vyrábíš sám pozitiva a sam i negativa. Jen v tom rozdílu, že když trpíš a procházíš negativy, peklo se opájí nektarem orgasmické blaženosti místo tebe, kterého jsi se zřekl dle smlouvy a pak ti za to dá mzdu ve formě pár kapek. Velice vypečené. Nyní můžeme pokračovat dál." 

10. lekce 

Poklad šestý Buddhova mysl. 

Mnoho lidí medituje, ale nedosáhnou ničeho. A proč. Protože k tomu aby byli bdělí musí sedět v meditaci. Většínou se snaží o nějaký únik z těla. Myslí si, že tělo je překážkou. Děti ani zvířata v žádné meditaci nesedí a tělo jim na překážku není. Proto je meditace dobrá ale není ještě vším. Mysl si po čase zvykne a vše zautomatizuje... ve dvou hodinách bude hrát bdělou a jakmile pak tito lidé meditaci ukončí... šup a je vše jako dřív. My se však budeme teď zabývat tím jak dosáhnout meditace v každém okamžiku aniž bychom museli sedět v pravidelný čas, někde v chrámu plném vonných tyčinek se zavřenýma očima a zpívat nějaké mantry či poslouchat nějakou hudbu. V základě je to tak prosté, tak jednoduché, že se člověk musí velice hodně snažit aby to neměl v každém okamžiku. Proto je taky tak vyčerpaný a unavený. Děti to mají aniž by cokoliv dělaly a jsou stále čilé. V čem je tedy pointa. Tajemství klamu smyslů již Tupá hlava poznal. Nyní je nutno prohlédnout tajemství mysli. Mysl pracuje tak, že jedna myšlenka tvoří dvě následující, dvě následující tvoří čtyři další atd. Mysl však nemůže být v tomto okamžiku. Potřebuje ke své existenci zakladní iluzi času. Potřebuje srovnávání, rozlišování a posuzování. Jinak okamžitě zaniká a s ní zaniká i první a poslední myšlenka věnovaná sama sobě, tedy já, tedy ego. Abyste si mohli říct já jsem. Musíte toto určit na základě srovnání. Na záladě porovnání mezi přítomností a vzpomínkou. Tedy to že se udála nějaká změna. Změna je život. Pokud tedy mysl dokáže měnit myšlenky nebo vyhodnocovat vjemy a obsáhnout byť nepatrný časový skok, dokáže-li vytáhnout z paměti ten úplně předposlední stav věcí, který neodpovídá stavu věcí tady a teď, zkrátka dokáže-li rozpoznat jakýkoliv rozdíl, rozlišení pak dospěje k závěru že ještě žije. Proto život je jen myšlenkový závěr. Smrt je jen myšlenková dedukce. Jak by si mysl mohla představit smrt, když ji nezná? Proto ani ve snu nikdy neumřete. Ani ve snu vám nemůže žádné vědomí ukázat co je po smrti, co je v nirváně. 

Veškeré minulé životy... to je jen sen, veškeré zážitky po smrti... to je jen sen. Stále týž a týž sen vysnívaný z dedukce a ze strachu. Proto vám říkám že nejste jak byste mohli mít minulost, jak byste mohli karmu, ajk byste mohli umřít. Jasný? Nikam do dalšího žovota, těla nemůžete jít. Pokud ano, pak sen ještě neskončil, jen pokračuje ale tentokrát v zeleném. Nikdo si nemůže vzpomenout na minulý život, nikdo nedokáže vidět do budoucnosti. Toto je možné jen ve snu. Žádné postavy z vašich snů nemohou do skutečnosti. Nikdo z vás nemůže být spasen, osvícen vstoupit do nirvány. Čas je iluzí a jediný kdo je uvězněn v čase je ego tedy mysl a jeho tedy váš život. 

Proto tvrdím že jednota a nejednota je to samé. Nirvána a utrpení je to samé. Vědění a nevědění je to samé. Život a smrt je to samé. Mohu tvrdit cokoliv, vůbec ničím nejsem omezen. S vámi si hrají slova. Mávají s vámi jako s papírovým pytlíkem ve větru. Stačí napsat pár písmen a málem byste mě odsoudili na doživotí. Proč tomu tak je, protože vaše mysl je jak hladová slepice. Neustále klove do všeho svým zobákem, neustále se přehrabuje v knižním hnojišti a hledá šťavnaté červy. V hnojišti jež je výsledkem velkých přežvýkavců, velkého dobytka s velkou hubou a velkou hlavou. Hnojiště jež je plné mrtvých slov mrtvých a tato slepice to přehrabává a pak kdáká v kurníku před ostatními. Chlubí se cizím peřím a nadýmá se jako páv na nejvyšším bidle. Chudák neví, že právě hlava takovéto slepice se odděluje na špalku a ponechává se mouchám a psům ležet na tom stejném hnoji. 

Samo slovo je prázdné nic to není. Ale v mysli vyvstávají představy. A tyto představy dodávají slovům význam. Pár černých kaněk může se změnit třeba ve výplatu a pocit štěstí. Veškerá vaše komunikace, veškerý jazyk je dílem trpících bytostí. Vše co komunikuje musí trpět. Komunikace je možná jen skrze předávaní představ. Avšak vznikl tu problém. Jak předat představy dál, jak být věčný, jak předávat a oslovovat ikdyž tu už mysl sama není. A pak to vzniklo... velký triumf šifra šifer. Neohrabaná a neomalená, jež každý si může vyložit jinak, dílo za nějž by se tvor s tak velkou kapacitou mozku musel stydět i v první třídě pekelné školy. Nejen že to je zdlouhavé a chatrené šifrováním, ale i chatrné médium. Proto písmo pochází z pekelné dílny, a bude mít za následek katastrofu tohoto světa. Bůh zakázal svým dětem pojídat ze stromu vědění... nyní je to již zákonem nařízeno! Každý se musí nažrat. Přecpat se až mu hlava z toho točí kolem, kolik má najednou starostí a povinností. 

Stačí vám jen tak z legrace zavolat, že vás příjdu brzy zabít a začne se odehrávat ve vaši mysli drama po několik dní. Pár písmen ale mnoho dní uvězněni v utrpení představ. Jak snadné to je. Člověk se bojí svého výtvoru... vymslel písmo a nyní se bojí číst. Písmo ho dokáže totiž vyděsit. Ale všechno co vytvořil ho dokáže vyděsit. Všechno vytvořené lze použít proti vám... a taky to je a bude použito proti vám. To je hezké peklo. Ale člověk nepřestává tvořit. 

A tak vám říkám že komunikace je dílo pekel a má za následek zmamlasení a spoutání celého lidstva úplně bez práce. Protože abyste mohli něco napsat, musíte to mít nejprve v představách. Peklo a utrpení je totiž možné jen v představách. Proto píší jen ti co trpí. Ani já nejsem vyjímka. Pomocí písma nikdy nemůže sestoupit nirvána. A proč? Protože ten co čte musí zase z písma vytvářet představy. A proto si tvoří peklo. Čtení a psaní tak se peklo rozšiřuje. Proto děti ani zvířata nejsou schopny psát ani mluvit. Jakmile mluví a píší, pak jsou již v pekle. Ale pozor mluvení a psaní ne jako automatické kopírovaní hlásek a písmen, to se naučí i šimpanz, ale myslím tím improvizaci samostatné tvoření slov na základě fungující mysli. 

Proto já musím mluvit abych vám zacpal hubu. Když mluvím nemluvíte vy. Ale je jedno co mluvím. Nezkoumejte to... jen to nechte bublat jako potůček, naslouchejte slovům jako nasloucháte šumění listí nebo zvuku vodopádu. A tehdy se to stane. Musím mluvit abych vás umořil k nemyšlení. Musím mluvit aby nastalo to správné ticho ve vašich hlavách, aby se tam zastavila promítačka a ustaly všechny vnitřní dialogy mezi tisíci "já" v různých formách, tam uvnitř vaší makovice. Nic neučím, nepromluvil jsem ani slovo. Takto to na to nahlížejte... žádné učení, žádná duchovnost, žádná nirvána, žádný mesiáš. Jasný? Jen švíhz šuhtro trzti wfgrlb. Hm? 

Celý váš život je jedno ustrašení nic. Jediné co vás žene je strach. To je váš jedinný pán a vládce. Jiného není. Žádný Bůh ani Brahma se nemůže rovnat s vaším strachem. Tento strach, ať už o svůj život, o zítřejší bytí, o cokoliv z tohoto světa vás nutí roztáčet karmu. Každý sen se bojí skutečnosti tak jako se vaše ego bojí probuzení. Proto vám říkám nejste, jak byste se mohli bát? Strach je možný jen v představách. Jen když si představíte co by se mohlo za chvíli stát, jen tehdy můžete již teď trpět. Když posadím dítě na elektrické křeslo bude se smát, nasadím mu pouta a železnou přilbu, bude se mu to líbit a pak pustím proud. Žádné utrpení tu nebude. Vy však budete trpět po všechny ty dny odkdy se dozvíte že máte rakovinu nebo že vás čeká elektrické křeslo. Ale to by jsme zbytečně moc koplikovali. Vy stejně víte že umřete. Jakmile se to dovíte... pak se váš život změní v utrpení. Pointa utrpení je v představě. Kde je "já" je i život i smrt i strach i utrpení. Proto se budeme věnovat v této kapitole tomu podstatnému kořenu všech iluzí i pravd, staviteli všech těl a vesmírů, základní iluzi, budeme se věnovat rozpouštění "já". A to "já" je možno lehce lokalizovat ve funkční mysli. Proto následující řádky vám pomůžou jak tuto mysl zastavit a tím se celý vesmír ztratí v nirváně. 

Základním kamenem úrazu je, že se rozdělujete na ego a vás, na duši a na vás. Dokonce na nadvědomí podvědomí a vás. Někde jsem dokonce četl že je 12 vědomí a nejvyšší je vědomí Krista. Hm... prdlajs. Každé vědomí je vědomím nějakého já a to je co? Ego. Ego se umí rozdělit na deset tisíc věcí. Takže nikdy nebojujte proti egu, protože tu bude mnoho poražených. Je to jako byste hasili oheň benzínem. Když proti němu přestanete bojovat, změní ego taktiku, začne se vést. Spolupracuje a mluví samo k sobě, učí samo sebe, hraje habaďury jako že je již velké, dokonalejší osvícené. A v meditování si libuje. 

Jak tedy správně cvičit. Musíte objevit velké v malém. Začnětě od naprosto běžných všedních věcí. Stačí jen bdělá pozornost a rozpoznávání vjemů. Oblékáte se, a je tu zvuk, obraz i pocit... nic jiného... je to úžasná hra. Loupete cibuli, vaříte oběd, napuštíte vodu, jdete kolem řeky, nasloucháte jak vám praská štěrk pod botami... tisíce malých věcí vás obklopují, ale vy je nevidíte, protože stále v mysli něco jiného omíláte. Aby někdo mohl pracovat musí myslet. Jakmile jednou okusíte mysl cesty pak bude obtížné setrvat v práci... protože práce musí být plánovitá, a tam kde je plán jsou i starosti i stres i strach z budoucnosti a nezdaru. Denně jste takto vydírání třeba prémiemi. Mě se myslet nechce, protože jsem poznal, že všechny mé trable, starosti, strachy, utrpení, celá má budoucnost, přítomnost a minulost, celý můj život a smrt je jen v představách, myšlenkách. Všechno to zlé i dobré je jen v mysli. Jinde ne. Peklo je jen v mysli, nebe je jen v mysli. Nirvána je jen v mysli. Kdo má právo mi nařídit abych myslel když je tu ta svoboda a demokracie? Stvořte svobodu nenázoru... 

To co je za myslí... to vám nemohu říct. Není nikdo kdo by tam vkročil ani nikdo kdo by se vrátil s nějakým popisem zpět. Není nikdo kdo by tam mohl být, mohl by to prožít. Tvrzení že někdo prožívá jednotu, nebo že pravda je prožitek spláchněte do WC. Učení o nedvojnosti taktéž. Dvojnost a nedvojnost je to samé. Taktéž není žádné vědomí o vkročení nebo o vykročení. Není žádný osvícený, žádný patriarcha. Jakmile se ten zázrak stane, pak.... 

Proto neutíkejte z toho těla tady a teď. Začněte od malých věcí. V pravdě neuplyne ani vteřina abyste neměli příležitost cvičit. Ten kdo pozná to velké v malém, poznal všechno. Možná se to stane na WC, většinou se to stane tehdy když to vůbec nečekáte. To si pamatujte. Jakmile to čekáte nikdy se to nestane. Pravděpodobnost že se to stane v meditačním lotosovém sedu je tak 1/100000. Jediné co k tomu stačí je pozornost. Zastavení toho vnitřního dialogu. Zabijte pavouka jež spřádá sítě, zabijte toho užvaněného šílence. Otevřete oči k tomu tady a teď. Zaměřte všechny smysly do jednoho bodu tady a teď. Chce to trochu cviku, a mysl začne rezavět. Prostě ji ignorujte. Není to koncentrace. Nepleťte si to. Koncentrace sleduje nějaký cíl a cíl je v mysli. Je to sice jen jeden malinkatý bod, ale je to tu. Prostě se jen uvolněte. Každá myšlenka je napětí, každá myšlenka je stres. Pusťte to... prostě se zastavte nadechněte se a pak vydechněte a najednou se rozezní hra vjemů v tady a teď. Pak nebude možné chodit rychle, proč se okrádat, je to úžasné mystérium velkých objevitelů, naprosté vzrušení a extáze. Učte se u nemluvňátek. Všechny věci kolem kříčí to učení! Kdybyste uchopili ten poklad pak byste nepotřebovali, televizi, auto, dům, milenky, peníze, kariéru, pocty, slávu, smoking ani oblečení ani gurua... stačila by vám třeba jen použitá PET lahev a radost by nebrala konce. Žádná nuda, žádný spěch. Stále znovu a znovu nové možnosti, tisíckrát opakované a přesto stále nové a úžasné. Je jasné že v takovém stavu jste pro společenské využití nepoužitelní... prostě vás to vždy unese a pohltí, nic s tím neuděláte, nikdo vám nedokáže vysvětlit co máte dělat a proč to máte dělat. Prostě to nemůžete už nikdy pochopit. Jste volní jako ptáci na nebi, jako ryby ve vodě, jako pampeliškové chmýří ve víru... světské záležitosti již nemají smysl ani místo vedle tohoto království. V této bezbrannosti a v této nevinnosti spočívá ten největší zázrak, ta největší síla hýbající světem a rozpašující všechny démony a protivníky. Síla jež zabíjí všechny Bohy i všechny Ďábly, celý vesmír i celou jednotu. 

Proto vám říkám je to v malých věcech, v obyčejných věcech. Není třeba meditovat, stačí to jen vzdát, všechno vzdát a pustit... vydechnout z plných plic a pak se nadechnout jako nový bdělý člověk, je to tak přirozené, klidné a nadnášející... tady a teď přímo před nosem to máte, není nutné pro to vůbec nic udělat. Žádné desetileté trýznění a asketování, žádné půsty ani žádné modlitby. Žádné mantry. Je to tak samozřejmé jako tlukot srdce. Jako výdech plný uvolnění. Výdech se děje sám... úplně sám... vraťte se domů... z tohoto šíleného světa kde čas hraje proti vám. Ono vraťte je chybné... nikdy jste neodešli... probuďte se... vy již jste osvícení, nikde jste nebyli neosvícení... zahoďte ty knihy, které vám říkají že nejste, zahoďte to vědění a uvolněte se, vzdejte se sami sebe, své moudrosti i svého života i těla. Je to tak prosté tak jasné... nemusíte nikýma ničím být, nemáte tu žádný úkol ani povinnost... jste nevinní... oslavujte... tancujte... rozplyňte se... 

Taková výřečnost... i miliarda slov na to nestačí... čím víc o tom mluvím tím víc se to vzdaluje... proto psst... už to tady a teď je. 

Možná vám dělá problémy se uvolnit. Dám do přílohy pár technik... cvičte je kdekoliv a kdykoliv... až jich brzy nebude zapotřebí.... 

Nyní se zeptal Tupá hlava na poslední otázku: "Jak poznám že je to hotové a definitivní, jak poznám že se nejedná zase o nějaký klam a iluzi ega?" 

"Jdi cestou strachu, jdi do strachu a za strach. Není-li strach není ani já a jeho utrpení. Žádná hrozba smrti nesmí narušit ten mír. I kdyby ti někdo přiložil pistoli k hlavě a vyhrožoval ti pravdivě že tě zabije, tvé hrdlo se nesevře, sliny nevysuší, tep nezrychlí, zornice nezúží a hlas ani gesto se nerozechvěje. Nedostaví se ani žádná lístost, žádné lpění na životě typu jako že teď ještě ne... že teď jsi ještě mladý, žádná taková prosba ani škemrání ani žádný takový myšlenkový impulz natož nějaká akce sebeobrany. Tak se prokazuje ten osvobozený a vyrovnaný. Ten jež se zbavil všeho lpění a připoutanosti, všeho strachu." 

Tupá hlava tedy vyslechl vše potřebné. Nyní už Obyčejná Nula nebyl zapotřebí. Začal tedy cvičit a testovat svou mysl strachem. Přebýval v noci na strašlivých místech na místech kde straší, uprostřed lesů v opuštěných vyhořelých domech, na popravištích v márnicích, hladomornách a mučírnách. Za bouřlivých nocí plných blesků zde spal klidně jako nevinné miminko. Žádná hrozba jej nevyděsila, ani duchové ani démoni, žádná hrozba smrti. Neboť poznal, že vše jsou jen obrazy, zvuky, a jiné vjemy. On tu již nebyl, on již byl mrtvý. Tak porazil svůj strach. 

Co by vám Tupá hlava vzkázal? Meditací bez meditace, úsilím bez úsilí, cestou bez cesty, nirvánou bez nirvány dosáhnete trvalého uvolnění. Každá bytost má stejné dispozice, záleží jen na píli a vytrvalosti. 100% z vás dosáhne nirvány. Není žádná bytost, která by to měla zakázané. Pokud se vy sami o nirvánu denně neokrádáte pak vás nic nemůže zastavit. Čím dřív začnete tím rychleji skončíte. Neboť i mysl se vyvíjí. Blahoslavení jsou ti bez vzdělání. Jak chcete dosáhnout ne-mysli když denně přihazujete lopaty a večer odebíráte lžičky? Bežte se podívat na hřbitov jak dopadli takoví chytráci jako vy. Nemarněte čas. Brána nirvány je otevřená právě teď. Na nikoho se nečeká, hend za okamžik se zavírá. 

Příloha - Pomocné techniky

Technika vnímání 

Lze cvičit kdekoliv a kdykoliv. Funguje na principu, že si se pokusíte vnímat vše co je tady a teď. Postup je následovný. Řeknete si v duchu "teď" a veškerý svůj potenciál věnujete uvědomnění si tohoto okamžiku. Uvědomíte si tělo, zvuky, barvy, prostředí prostě vše co je tu. Prostě napnete všechny smysly nadoraz. Nic vám nesmí uniknout. Je to stejné jako když se ve tmě bojíte. Když máte velký strach, máte vše napnuto. Oči jsou na šťopách, uši jsou nastraženy... žádná myšlenka tu není jen čisté vnímání. Nemůžete si dovolit o něčem přemýšlet, protože byste mohli něco přeslechnout a to by se vám mohlo vymstít. Pokud to neznáte, vydejte se v noci do tmavého lesa úplně sami... pak poznáte jak máte nastražit smysly. 

Až si řeknete v duchu první "teď" snažte se nyní tuto bdělost podržet co nejdéle, dokud se neozve mysl. Nědělejte si starosti, když se ozve, nebojujte s ní, nevšímejte si ji. Uvolněte se a řekněte si opět "teď" a znova nastartujte celý proces uvědomování. Postupně, tempo zrychlujte. Říkejte si "teď".....vnímání...... "teď"..vnímání.."teď"vnímání"ted"..."teď" "teď" "teď" "teďteďteď" stále zrychlujete na "tetetetetete" pak až k "tttttttttt" a pak až nebude možné říct ani "t". Pak se to "ttttt" dále změní v nepulzující zvuk, který začne zvyšovat svou frekvenci tedy i tón. Pokračujte až do doby kdy tón bude tak vysoký, že sám zmizí. Nyní jste ve bdělosti. Už si nemůžete říct "teď". Ze začátku bylo nutno vyvinout úsilí pro říkání si "teď" nyní už žádné úsilí není potřeba. Uvědomte si to, že nyní už není zapotřebí napětí, není zpaotřebí žádného úsilí pro udržení si pozornosti. Že jste uvolnění a přitom stejně bdělí jako při předchozím napětí. Vítejte ve svém Božím království. Tuto techniku lze využívat kdykoliv. Když máte strach, když máte obavy, když jste rozčílení.... když máte trému... když jste v depresi, jen vnímat co se dějě. Co se děje ve vás, okolo vás. Tehdy se stane že všechny problémy zmizí. Protože problémy jsou jen myšlenky nebo představy. Nejsou-li myšlenky, nejsou ani představy, není ani "já". Zmizeli jste. Ještě bych chtěl říct že v praxi to tak rychle nejde. Nebudu to tu vypisovat kolikrát je nutno říct "teď" než se z toho stane "t". Tolik místa tu nemám. To záleží na vás, jak si to přizpůsobíte, jak vám to vyhovuje. Nešvindlujte, nezrychlujte předčasně. Není to závod... je to technika. 

Technika ne-bytí 

Nejlepších výsledků jsem dosáhl při sezení v meditaci. Když sedíte v meditaci, mějte oči otevřené, jinak se dostáváte do světa iluzí. Když zavřete oči, je to spouštěč pro mysl, pro sny. Jak říkají mistři, zavřít oči je ta nejsnazší cesta do pekel. Ono po čase když máte otevřené oči a jste uvolnění se samo stane, že přestanou fungovat. Prostě ikdyž máte otevřené oči, nic neuvidíte. Ikdyž vám budu svítit světlem do očí, uvidíte naprostou tmu, mnohem tmavší, než kdybyste měli zavřené oči ve tmě. To zatím nechme stranou, jde to udělat se všemi smysly. Možná se vám to pak podaří. Nechci to tu zmiňovat, protože by to někdo mohl pojmout za cíl. Což je zapeklitá věc. (pěkné slovo za-peklitá). Když je cíl, je i utrpení, je tu nespokojenost, snaha a především nějaké to "já" což anuluje tuto techniku. Mnoho lidí spadne do tohoto bludného kruhu. Myslí si že meditace je otázkou zážitků. Pyšní se mezi sebou zážitky. Chtějí lepší, hledají soutež konkurenci. Chtějí vědět jak jsou na tom, slídí po internetu a hledají jen zážitky a popisy mystických meditací a světů. Klidně je můžete politovat, protože uvízli v pekle. Mistr nemá žádné mystické zážitky, je od nich osvobozen. Můžou ho potkat, ale on se jich nevšímá, jde dál. Mistr je tady a teď, mistr nesní, nelítá kdesi v dimenzích, mistr je bdělý. Chcete-li i vy dosáhnout stejných kvalit nesměřujte své snahy a úsilí k iluzorním mystickým zážitkům. Nesedejte do meditace s cílem, nedávejte si předsevzetí, neříkejte že meditujete, že se chystáte meditovat, jinak "já" nezmizí. Proto říkám, že Buddha nikdy nemeditoval. Takže nyní už víme, že nemáme usedat do meditace s cílem, nebo s očekáváním a chtěním. Stalo se mi mnohokrát, že jsem něco prožil a hned druhý den jsem se vrhal do sezení abych to prožil znovu, abych se dostal popř. dál, chtěl jsem víc. Samozřejmě... marně. Trvalo dost dlouho i několik dní, než jsem na zážitek zapoměl, a seděl jen tak. Nejprve se musíte dopracovat úsilím k tomu abyste byli. A pak na toto své bytí zapomenout. Takže je to komická cesta od neuvědomování k uvědomění a pak k uvědomělému neuvědomování. 

Ze své praxe mohu ještě upozornit na dvě zvláštní věci. Krásně to jde, když jste smutní. Když jse v takové melancholii, že si nic nepřejete, ani nic neočekáváte, kdy máte pocit, že jste byli zcela zneužiti a odvrženi. Pak dokážete sedět jen tak jako hromádka neštěstí před Bohem, bez výčitek, bez přání... jen tak. Sedím tu jen tak, nic mě netěší, nic mě nazajímá.... Můžete tomu napomoci, když si před sezením navodíte takový to stav zlomených nadějí. A ta druhá je znudit se. Dochází k tomu tehdy když už sedíte dlouho, když už dlouho bojujete s myslí a když vás pořád něco ruší, když jste vyzkoušeli všechny finty a triky a přesto se nic nedařilo. Mnozí to vzdají, řeknou si dnes to nemá cenu, dnes se mi nedaří. Dnes je má mysl roztěkaná a má pořád nějaké starosti, pořád se mi do toho vměšuje a nedá pokoj. To je však velká chyba, to vzdát. Pokud chcete něco vzdát, tak vzdejte úsilí meditovat a uvidíte co se stane. Nevstávejte z meditace, jen vzdejte to úsilí. Řekněte si, "ach jo všechna snaha je marná", a pusťte to. Nechte to plavat. Uvolněte se, můžete si zastesknout, rozesmutnit se že vám to nejde a jste u první metody. Někdy mě štvalo, že jsem teprve po hodině a půl došel do stavu neusilování. To už mě bolely klouby. Tak jsem to řešil tím, že jsem měl takovou před přípravu v leže a pak jsem si až sedl. Prozradím vám jedno tajemství... když dokážete sedět dlouho... samo to příjde. Mysl se sama vzdá. Nikdo na světě nedokáže tak dlouho usilovat... vzdá to. Hodina a půl je taková hranice... kdo vydrží sedět déle než hodinu a půl, ten ikdyby měl sebevětší rachot v mysli... dojde k jejímu uklidnění. Nevzdávejte to tedy. Časem se dopracujete k tomu, že to nebude tak obtížné. Vše je jen cvik. Vědomí je připraveno vždy. Mnohdy se mi stalo, že hned v prvních minutách došlo k takovému ztišení mysli až jsem si to začal pochvalovat, a očekávát, že dnes to teda bude hračka... že dnes to bude něco... atd. atd. a po hodině jsem zjistil jak mě mysl doběhla. 

Nyní tedy k technice Technika spočívá v tom, že si řeknete, že nejste. Nejsem. Nemohu mít myšlenky když nejsem. To co se jeví jako mysl nejsem já. To nejsou moje myšlenky. Já tu nejsem. To něco jiného tu mluví. Já jsem mrtvý, nemám tu už nic na práci, nemohu meditovat, nemám zítřek, nemám rodinu. Snažte si vychutnat to že tu nejste. Když tu nejste... to neznamená, že tu není nic okolo. Najednou tu je mnoho věcí. Najednou jako by hlas ne-vaší mysli mluvil čímdál z větší dálky. Vy jste mrtví, avšak vidíte a slyšíte mnohem jasněji. Naslouchejte a vnímejte. Děláte-li to dobře, zjistíte, že jste dutí... že každý zvuk jakoby ve vás tvořil ozvěnu. Jako by celý svět byl ve vás uvnitř vás. Jako by všechny hranice oddělenosti zmizely. Vše se odehrává ve vás. Ptáci zpívají někde tam uvnitř, nemůžete říct kde. Jen víte, že to přichází zevnitř... celý vesmír je tam uvnitř... nebo ne? Ne... Vy to nepozorujete, vy tím vším jste! To vy jste ten zvuk, to vy jste tvůrcem všeho, to vy jste celý vesmír.... vítejte ve vašem srdci. A celý ten vesmír vás miluje, a vy milujete jeho, protože tu ani není jiná možnost než milovat, odevzdávat se. Není tu jiná možnost než všemu žehnat. 

Technika zrcadla 

Tato technika se může opět praktikovat všude. Jde o to vjemy nezkoumat, neposuzovat, nezařazovat, jen odrážet. Člověk je už tak zautomatizovaný, že když slyší slovo pět nastane v mysli doslova erupce. Projedou se všechny záznamy všechny souvislosti. Abyste mohli vůbec pochopit co jste slyšeli. Takže když uslyšíte "pět" možná uvidíte svou dlaň s pěti prsty, možná uvidíte hrací kostku s pěti puntíky, možná vzpomenete na dílo "Bylo nás pět" možná uvidíte rovnici tři plus dvě rovná se. Záleží na okolnostech. Každému se vybaví různé souvislosti. Kdyby se tak nestalo, nevěděli byste o čem je řeč, slyšeli byste jen p - ě - t. Ale i to by znamenalo souvislosti písmen. Zase by nastal v mysli rachot a vytáhli by se obrázky jednotlivých písmen a mnoho dalších souvislostí. Jak byste však chtěli rozumět tomu co jste slyšeli, kdyby se nespustil ani jeden s těch poplachů v mysli. Slyšeli byste jen zvuk... něco jako když bublá potok, nebo když udeří blesk... zvuk bez zařazení. A tak tomu skutečně je. Vy neslyšíte "pět" ale jen něco jako "bfub". A to nedává žádný smysl. Cílem této techniky je uvědomit si tento celý proces a zakázat ho. Zakázat toto myšlenkové harampádění a prohledávání záznamů. Jak u zrakových, tak i u sluchových vjemů. Prostě dát mysli dovolenou. Dlouho jsem s tím experimentoval :-). A přišel jsem na skvělou taktiku. U sluchových vjemů je to jen opakování. Slyšíte pět, přehrajte si v duchu záznam toho co jste slyšeli. Jen jako byste měli v hlavě záznamník, který se hned po záznamu automaticky přehrává. Nic víc není třeba. Nepřehrávejte si však "pět" jako slovo to je špatně. Přehrajte si zvuk který jste slyšeli. Bavte se hrou na ozvěnu, nezkoumejte to co se ozývá. Pak se dopracujete k tomu, že vás nebude rušit nic. Tehdy ikdyž budete sedět u televize nebude vás rušit žádný hlas, ikdyby se bavili tom co vás zajímá. Ikdyby vám zvonil telefon, nic se neděje, nic to neznamená, jen si přehráváte zvonění. Nic jiného není třeba dělat. Není třeba vstát a zvednout sluchátko... tento program tu zcela chybí, protože se nespustil proces vyhledávání záznamů a souvislostí. Takto fungujeme... říkám záměrně fungujeme, protože nikdo neví co by měl v takové situaci dělat. Nikdo neví co by se mělo dělat když zazvoní telefon... ale víme, že každý jiný jde a zvedne sluchátko... komické. Jako ochočení šimpanzi. Když si tohle uvědomíte, pak porozumíte mému "není třeba"... protože to vaše "Musíme" vychází ze cvičených šimpanzů. Na mě to neplatí, jsem v tom zcela nevinný, přestřihl jsem svou ovládací šňůru. Nenacházím důvod proč bych něco musel... ani proč bych musel nacházet důvod k nacházení. Pak někdo zavolá "hej Obyčejná Nulo"... ale má ovládací šňura je přestřižena... já slyším ozvěnu tralalrterno... slyším melodii, slyším zvuk... není třeba vstávat a ohlásit se, není třeba odpovědět. Takže tady tím se vymaníte z toho, že vás cokoliv bude rušit. Začne-li vám soused vrtat příklepovkou do zdi, zrovna ve chvíli, kdy přichází meditace... vy o tom nebudete mít ani páru. Pro vás to bude zpestření, šou, nebude tu žádný vzorec co má rušit ani žádný svazek toho co nemůže rušit, natož svazek toho co to vlastně soused dělá... ani žádný soused, ani napravo ani nalevo, ani nahoře ani dole... bude tu jen vjem, holý vjem. Ten nikoho nemůže rušit. 

Se zrakem je to podobné... lidé něco vidí a hned myslí, co to je, na co to je, kam to jde, co to dělá, jaký to má smysl, k čemu to slouží, kde jsem to už viděl, to ale zestárlo, co se změnilo, je to bezpečné, to je správné, to je dobré, atd. No a tak to je. Někdo si prdne, někdo je tlustý, někdo má vlasy jako duhu... někdo něco nese v pytli... co tam asi má... není to zloděj? Odkud to má, kam to nese atd. Toto všechno tato technika odsekne. S očima je to těžší ale dá se to taky. Když se na to zaměříte, jde to, ale když vám v nečekané chvíli rozsvítím neonový nápis před očima "Zde je sex zdarma"... okamžitě se spustí celý mechanismus. Tím ztrácíte svou bdělost. Takže u uší zabírá technika ozvěny, a u očí technika zrcadla. Prostě se stanete zrcadlem. Jen to odrazíte. Není třeba nic posuzovat, nic hodnotit. Všechno je takové jaké je. Vše je v pořádku. Je to jen obraz. Nelze k tomu nic říct, je to vjem. Nezadržuji ho, nerozebírám ho, protože propásnu další. Nenahrávám ho, není mi na nic. Co přichází to pouštím ven. Jedním uchem tam druhým ven, jedním okem tam druhým ven. Mysl je jako magnet... letí sponka a hned cítíte jak se jí chce zmocnit. Všimněte si toho miniaturního napětí. To napětí vás připravuje o energii. Nemyslete si, že vaše myšlenky lze udržet v hlavě jen tak. Všechno vědění je pijavice energie. Proto se mysl snaží vjemy krmit, tak, že získá vaše svolení odčerpat si trochu energie ke své práci. Proto jsou lidé tak unavení. Lidé žijící prostým životem se dožívají mnohem většího věku. V Rusku žijí lidé i 160 let, ve 150 ještě čile pracují na poli jako naši padesátníci. Nemají zbytečné kvanta informací v hlavě, nemají zbytečné a naprosto uměle vytvořené starosti. Ukážete jim noviny a oni budou mít radost, že mají něco na rozdělání ohně. Ukážete jim vibrátor a oni mají radost, že mají krásný zahradní kolík. Jedině uměle vytvořené starosti jsou hybnou silou k tomu aby se z vás stali ochočení šimpanzi. Starost o zítřek je umělá starost. Sami si někdy všimněte když jdete třeba po ulici jak jste mimo, jak jste v jakémsi napětí, jako byste byli ve skleněném akváriu, jakoby jste vnímali vše tlumeně přes jeho skleněné zdi. Sám jsem se tak kolikrát načapal, a sám jsem se ptal proč... uvolnil jsem se a za chvíli jsem se zase načapal... Člověk vůbec neví že chodí... když jsem dosáhl poprvé bdělosti šel jsem jako slimák... divili byste se kolik změn jsem vnímal... nešlo jít rychle. Zkrátka to nešlo... proč bych se měl okrást o takový pocit... proč spěchat a kam spěchat... Každý atom na mě volal a já jsem s ním byl v kontaktu! Kdyby mě někdo viděl.. vypadal jsem jako zpomalený film, ale naprosto blažený zpomalený film. Jako Alenka v ří?i divů. 

Technika naslouchání 

Tuto techniku lze použít k meditaci. Když jste v nějakém prostředí, chytněte se nejtiššího zvuku. Tímto způsobem napnete uši. Tímto způsobem vám žádný zvuk neuteče. Neztrácejte nit. Stále naslouchejte nejtiššímu zvuku. Nikdy není ticho... vždy jde slyšet aspoň šum nebo pískání, ale šum, velice slabý šum je všude. Najdete ho a upněte se na něj, on vás povede. Když to děláte správně, tento zvuk sílí. A budete se divit jakou má v sobě energii, doslova vás převálcuje. Ze začátku je to náročné, vyžaduje to mnoho energie. Je to koncentrace, snažte se z uší vyždímat co nevíc. Mnohdy se dostaví bolest, uší. Ano, bolest uší, způsobená tichem. Tehdy až se dostaví bolest uší, to je až po delší době, tehdy si uvědomte, že ty uši nemusíte nyní už napínat, že jste překonali bariéru koncentrace, že nyní spí vaše mysl jako miminko. Mysl když nemá do čeho píchnout usne. Když usne mysl zůstane tu ne-mysl. Tehdy vás zaplaví úleva a vy můžete upustit od úsilí, povolit sevření koncentrace. Je to jako s orgasmem, nejprve je nutno se připravit. Nejprve je nutno napnout pozornost k tomu co se děje. Čím intenzivnější je vypětí tím blaženější je úleva a propad do ne-mysli.